94 G. Dillner. 



nets och ekliptikans skarningslinea eller, som ar detsamma, den po- 

 sitiva nodlinien (manens uppstigande nod), fixera manens medelpunkt. 

 Denna qvantitet ega vi da att reducera till ekliptikans plan me- 

 delst planvinkeln t, = manbanans inklination samt vidare fran den 

 positiva riktningen af nodlinien till vardagjeruningspunkten formedelst 

 qvantiteten 1^, da saledes v ar den positiva nodliniens longitud, och 



slutligen fran jordens medelpunkt till solens medelpunkt formedelst 

 qvantiteten $' . Problemet uppstalldt far da foljande utseende. 



t f 



2 



da A och $ aro manens longitud och latitud samt R atstand fran solen. 

 Lata vi nu r_. , i (27) afven fixera manens medelpunkt, sa 



OJ 



T 



erhalla vi genom jemforelse mellan (27) och (31): 



1 .(r \ = To , + L . (r \ "I ... (32). 



"' + { - 



Vi hafva saledes i (32) uttryckt manbanans inklination och nod- 

 longitud samt manpunktens afstand r' fran jordens medelpunkt med 

 dess riktning p n raknad fran den positiva nodlinien, i azimut, hojd, 

 polhojd, stjerntid, obliqvitet samt afstanden Q och r. 



Vi underlata att utfora de rakningar, som aro tecknade i (29) 

 (32), sasom varande af enahanda natur med dem, formedelst hvilka 

 (28) erholls ur (27). 



Slutligen fa vi anfora 2:ne enklare exempel, i andamal att fa den 

 geometriska betydelsen af astronomiens s. k. hjelpvinklar adagalagd. 



Ex. 11. Att bestdmma en punkt pa himlahvalfvet i forhdllande till 

 jordens medelpunkt , eqvatorplanet och sydpunkten, da vi ega honom 

 bestdmd i forhdllande till dskddarens o'ga, horizontens plan och 

 sydpunkten. 



Vi beteckna med 7? afstandet fran jordens medelpunkt till punk- 

 ten pa himlahvalfvet samt med t och J timvinkel och deklination i 

 eqvatorplanet. Vi satta 



r = (r \ (33), 



jr . , \ pf 



