genoni tie sarskilda borst, som genomtranga lioni- 

 skelettet och som kuniia liknas vid gnagarnes cller 

 rofdjurens murrhar. Aterstar saledes att ulreda, om 

 antennernas oppningar tillhora lukten eller horseln, 

 ty sa sma de i allmanhet iiro, trauger Iikv« : il luften 

 in, hvarjemte de genom deras kansligaste delar sta 

 i beroring med den yttre luften. Fori*, har efter 

 noggrannt ofverviigande, ansett sig bora antaga, att 

 lukten har sitt sate i antennerna. Det gjorda in- 

 kastet, att antennernas hornbekladnad for lukten 

 vore ogenomtranglig, iir genom F6rf:s mikroskopiska 

 undersokningar vederlagt. En anna a anmarkning 

 som blifvit framstalld eniot denna asigt, nemligen 

 att luktorganerna hos de ofriga djuren sta i for- 

 bindelse med respirationen , och saledes hos Insek- 

 terna borde sokas vid luftoppningarne, kan icke halla 

 stand och har redan genom forsok blifvit vederlagd. 

 Hos verlebraterna, hvilkas luktoppningar befinna sig 

 i hufvudskalen, maste dessa sta i forening med re- 

 spirationsgangarne, pa det lukten matte tillforas 

 dem. Detta ar likval hos iiskarne icke mer han- 

 delsen. Hos dessa aro nemligen nasoppningarne 

 baktill tillslutna, och hos nagra former af Tetrodon 

 iiro, enligt Mullers undersokningar, nasborrarne 

 betackta med ett lock och likna molluskernas ten- 

 takler, hvilka kunna jemforas med Insekternas an- 

 tenner. Lukthuden hos vertebraterna iir slemafson- 

 drande. Hos lnsekterna synes ett likartadt forhallande 

 ega rum, ty den tunna huden i oppningarnes bot- 

 ten afsondrar afven en fuktighet. Ville man anse 

 antennernas Una oppningar sasom sate for horseln, 

 sa maste naturligtvis den i botten af desamma be- 

 fintliga huden anses sasom en trumhinna. Antages 

 alltsa luktorganet hafva sitt sate i antennerna, blir 

 betydelsen af deras bildning tydlig och deras be- 

 gagnande for systematiken icke mer en blott form- 



