8 



Vore antennerna sate lor horseln, sa maste de hos 

 Insekter, som gifva ljud ifrari sig, vara fullkomli- 

 gast utvecklade. Sa iir likval icke for bll lander. 

 Deremot ser man, att sa fort en Insekt soker foda, 

 blifva dess antenner mycket rorliga. Man behof- 

 ver endast bringa nagot homing i narheten af en 

 Ekooce, for att fa se hum han utbrecler sina anten- 

 ner. Nagra natuforskare hafva efter antennernas 

 rorelse vid ett hastigt buller velat sluta, att de aro 

 sate for horseln- Forf. anser denna slutsats icke 

 vara riktig. Afven menniskan ror icke sallan un- 

 der likartade forhallanden krampaktigt pa armar och 

 ben, utan att dessa hafva gemenskap med horseln. 

 Antennerna aro saledes, enligt Forf. formenande, an- 

 tingen verkliga organer for lukten eller ocksa ett 

 med densamma narstaende sinne. The Entomologist. 

 1848 N:o 47. 

 Jnsekter- Heer har anstallt en grundlig undersokning 



Dasvln " rorande nervganffen pa Coleopteinas vinffar samt oni 



gar och - D o r r O 



elytra, skalvingarnes skulptur, och det har lyckats honom 

 att utfinna den hufvudregel, efter hvilken fordel- 

 ningen af adrorna pa vingarne och strierna samt 

 upphojningarne pa skalvingarne eger rum. Da denna 

 af handling vidror ett vigtigt amne, torde derutui* 

 foljande fortjena anforas: 



1. Vingnerverna. Hos Skal-insekterna finnas 

 nor ma It sex hufvudnerver, hvilka utga fran vingens 

 bas. Hos Ollonborren t. ex. aro trenne belagna vid 

 framkanten. Den forsta utgor sjelfva kanten. Den 

 andra vid basen , endast nagot aflagsnad fran den 

 forsta, forenar sig snart med densamma. Den tredje 

 aflagsnar sig i borjan nagot fran den andra, men 

 loper snart med en bojning ut i kantnerven och gar 

 med densamma fdrenad till stigmat, hvarest en kort 

 bakat riktad gren utloper, som bakom vingleden 

 aflagsnar sig fran kanten, men atervander till den- 



