267 



De taga safeties ikring endast under mulen vaderlek 

 och om natterna. Da de pa sina vandringar up- 

 pehallas genom rikt byte, eller af annan orsak, tills 

 sent pa morgnarne, dfverbygga de sin vag med ett 

 hvalf af orenlighet, som de sammanklibba med sin 

 spott, sa vida de icke beskuggas af hogt gras eller 

 pa annat satt. Deras foda bestar fornamligast af 

 kott och de doda snart de storsta djur; till och med 

 jatteormarne (Python natalensis) aro utsatta for de- 

 ras an fall. De angripa forst djurens ogon, hvilka 

 de genom sitt stora antal snart forstora. Sjelfva 

 saftcn i kottet fortares af myrorna, hvaremot de 

 fastare delaine nedslapas i deras halor. Om nat- 

 terna inti anga de hoptals i husen, hvarest rattornas, 

 mossens och odlornas flykt gifver deras ankomst till- 

 kanna, och forjagas de resande ofta utur sina sangar. 

 Forf. omtalar annu manga egenheter i dessa myrors 

 lefnadssatt, som bekraftar andra resandes berattelser, 

 t. ex. att da deras tillhall blifva ofversvammade, 

 hvilket under regntiden ofta intraffar, bilda de ett 

 rundt klot, med ynglet och de svagare inuti och de 

 starkare uttill, saint simma salunda tillsammans om- 

 kring, tills de uppna ett torrt stalle. Da ett icke 

 for bredt vatten flnnes i deras vag, bilda de fastade 

 vid hvarandra en kedja, ofver hvilken de ofriga 

 vandra som pa en bro. Afven fran tradens grenar 

 form era de likartade kedjor, som racka anda till 

 jorden. Trans. Ent. Soc. V, p. 1. Fror. Not. III. 

 Reihe VI, p. 121. Enligt Westwoods undersoknin- 

 gar tillhora dessa vandrande myror slagtet Anomma 

 Schuck. och benamner han arten A. arcens. Endast 

 arbetarne aro hittills kanda. Dessa aro till slorleken 

 ganska olika, fran If — 5'". Hos de smarre indivi- 

 derna, som synas vara de egenlliga arbetarne, aro 

 hufvudet och kakarne mindre utvecklade, de sednare 

 likval starkt tandade. De storre synas motsvara de sa 



