14 N:o 2. C. A. Westerlund, B 



greppet», eller hvad de malakologer, som i min Fauna reg. pa- 

 Isearctica) och Katalog der Binnenmollusken linna hundratals 

 af den »skolas» arter (eller hvad vi envisas att der kalla »arter») 

 såsom varieteter! Det är sannt, rätt många af dessa voro icke, 

 oaktad t min samlings stora rikedom på äfven franska ma lako- 

 logers originalexemplar, genom sådana der representerade, men 

 jag hade tillräckliga förstudier öfver resp. slägters eller arters 

 biologi och derjemte ofta känt eller egt och beskrifvit bestämda 

 öfvergångsformer. Dessutom har jag vetat, att hvad vi hos 

 Bourguignat och hans meningsfränder (»Fécole nouveile») 

 betrakta såsom art, alldeles icke är detsamma, som • gamla 

 skolan» så kallar, ty de förra beskrifva endast former och alla 

 former såsom likställda, hvilka visa sig (åtminstone »genom tr& 

 karakterer») konstanta under likartade yttre förhållanden, utan 

 att det ringaste bry sig om deras genesis, och betrakta såsom 

 varieteter blott tillfälliga eller individuela förändringar. Häri äro 

 de tvifvelsutan i sin fulla rätt och vi hafva orätt, då vi jemföra 

 dessa former med hvad vi kalla arter. Våra species innefatta 

 derföre mycket ofta hela formgrupper af »Técole nouveile» 

 (hvilket uttryck för öfrigt blifvit ett smädeord i okunnighetens 

 mun). Båda åsigterna, båda metoderna bilda parallela forsk- 

 ningsvägar till samma mål, de hafva lika berättigande och lika 

 vetenskapligt värde, om de konseqvent genomföras. Den ena 

 vill visa huru naturföremålen gestalta sig i vår tid mer eller 

 mindre sjelfständigt bredvid hvarandra; den andra huru for- 

 merna framgått ur hvarandra eller dessas systematiska värde i 

 förhållande till hvarandra. En fråga kan blifva hvilket som 

 mest gagnar vetenskapen, att skilja och noggrannt beskrifva den 

 mångfald af former, som Naturen i sin rikedom företer, eller 

 att under ett nomen commune (sådant som Anodotita nnitnbilis) 

 begrafva allt, som man finner »mer eller mindre hkt». Det 

 förra fordrar alltid en vaken iakttagelsegåfva, ofta en skarp blick 

 för skiftningarna i naturen, och endast det, som lägges fram i 

 öppen dag, blir föremål för närmare granskning; det senare 

 kan den okunnigaste göra och det blir alltid ofruktbart. För 



