B Kritik och »Kritik». 19 



komstorterna efterforska orsakerna till dessa vexlingar och hvilka 

 former som naturen visar vara samhöriga; jag har i Fauna d. 

 Binnenconch. och Syn. moll. Scand., efter att förut hafva re- 

 dogjort för mina skäl därtill, vid detta enda slägte följtBour- 

 guignafs method och, med biträde af unionidkännaren par 

 préference Mr. Drouet i Dijon, noggrannt beskrifvit nordens 

 bekanta vigtigare former, fördelade i grupper efter sin san- 

 nolika frändskap, detta för att möjligen lemna ett yngre slägte 

 någon handledning vid utforskandet af det, som jag icke med- 

 hunnit. — Valvata lilljeborgi betecknar Hr. L. såsom »piscinalis 

 forma?» (ibland detta slägles rätt väl fixerade arter, för att vara 

 vattensnäckor, intager den anförda formen ett godt rum). 



Hr. L. anser att Vallonia extrema W. möjligen är den- 

 samma som V. adela W., »hvilken af Clessin anses vara sy- 

 nonym med V. temiilabris A. Braun». I Rossmässler's Ico- 

 nographie N. F. f. 1450 beskrifver och af bildar K o be It min 

 V. adela och förenar den äfvenså med V. temiilabris, nämligen 

 hvad Clessin kallar så (efter ex. från Clessin), men han upp- 

 tager, liksom jag gjort, Braun's F. tenuilabris såsom en helt 

 annan art, och säger t. o. m. om adela: »ich bin nicht sicher, ob 

 diese Art wirklich zu Valloida zu stellen ist, da sie keinen um- 

 geschlagenen Mundsaum auszubilden scheint». F. extrema är 

 återigen en annan. 



Att mina många nya Fer%o-arter skulle såsom »högst 

 misstänkta» utan ransakning och dom blifva deporterade ur 

 faunan, var ju att vänta, men att detta skedde på grund af deras 

 »stora sällsynthet», är ändå väl starkt. Det har väl knappast 

 funnits någon Vertigo eller Istkmia, som icke i början ansetts 

 högst sällsynt och lokal, emedan de på grund af sin litenhet 

 och sitt undangömda lefnadssätt äro ytterst svåra att finna (åt- 

 minstone innan man förstod att använda sikt), liksom Daude. 

 bardia, Acme m. fl. Jag vill anföra några exempel. År 1853 

 på hösten fann jag i en ekstubbe i södra Kalmar län ett exem- 

 plar af den då för Sveriges fauna nya F. angustior Jeffr., men 

 lyckades aldrig i den trakten finna flera; nu är den funnen af 

 mig och andra i rikets flesta delar upp till Östersund, mången- 



