54 N:o 12. Rolf Palmgren. B 



Mantsinsaari och Lunkulansaari äro Ivänne stora öar, 

 belägna vid nordöstra kusten af Ladoga utanför Salmis kyrkoby 

 och i ornitologiskt hänseende af intresse, emedan flyttfågel- 

 vägen för flere fågelarter går öfver dem i riktning mot nordost 

 till Hvita hafvet. 



Mantsinsaari, som är belägen ett godt stycke ut i Ladoga, 

 liknar en långsträckt ås, är mycket skogfattig och till största 

 delen bevuxen med buskar, af hvilka isynnerhet enen förekom- 

 mer talrikt. Stränderna äro höga, dels steniga, dels sandiga, 

 men aldrig lågländta med långgrundt vatten. Hela ön förefaller 

 mycket steril och är i ornitologiskt hänseende åtminstone under 

 vårsträcket föga lönande, emedan de flesta simfåglar och vadare 

 i följd af den totala afsaknaden af lågländta och sumpiga 

 stränder ej slå sig ned här, utan sträcka öfver till den nära 

 fastlandet belägna Lunkulansaari. Och den omständigheten, att 

 Ladoga ännu sent om våren är isbelagd, är orsaken till att 

 gässen till största delen draga vidare norrut. Däremot borde 

 Mantsinsaari om hösten vid gässens sträcktid vara en lämplig 

 vistelseort för den, som närmare vill studera flyttningsfenomenet 

 inom denna fågelgrupp. 



Lunkulansaari däremot eger i Ulahto-träsk med tillgrän- 

 sande ängsmader för simfåglar och vadare särdeles lämpliga 

 rastplatser och har för öfrigt ett helt annat utseende än Mantsin- 

 saari, hvarför en beskrifning i stora allmänna drag af de sär- 

 skilda ståndorterna kan hafva sitt intresse. 



Ulahto-träsket är egentligen ett sund, som åtskiljer ön i 

 tvänne delar. Emedan isen här smälter redan ett par veckor 

 tidigare än på Ladoga, och träsket därtill synes äga en för fåglarna 

 tilltalande natur, utgör det under sträcktiden en älsklingsuppe- 

 hållsort för en mängd vadare och ännu flere simfåglar. Att 

 detta träsk jämväl skulle ega en riklig häckfågelfauna, kunde 

 man på grund af dess beskaffenhet genast sluta sig till. Det är 

 nämligen ytterst långgrundt med särdeles sumpig och gyttjig 

 botten och mestadels öppna, flacka stränder samt till största 

 delen uppfylldt af gungflyartade bildningar, på befolkningens 

 språk kallade »kubluloi». Detta mycket vattensjuka gyngfly, 



