mých buněk. Často však objímají neb prikUulají se k bláně buněčné 

 a vyhánějí do\nitř buňky zvláštní výrostky (haustoria), jimiž 

 obsah buňky xyssávaji. lindy ojilětají hyfy pouze útlé kořínky vyš- 

 ších rostlin a endosnioticky střebají skrze blánu buněčnou z vnitřního 

 obsahu (tak často. u symbiotickýcli hub — lauýžij) mykorhizy. Tento 

 různý poměr byt k zeleným buňkám řas platí také u lišejníků. 



\'hi]<na houbová (hyfy) v plodnicích, stromatech, sclerotiích, 

 kořínkách a p. mají různě ztluštělé a nezřídka zbarvené stěny a jsou 

 různé tloušťky. V částech, které mají vytrvávati, jsou velmi tlusto- 

 stěnná icapíUitium, korové obaly sclerotií. kůry peridií, stromata) 

 a často tak těsně složená, že na průřezu dotyčnou částí těla houbo- 

 vého jeví se jakoby kompaktní parenchym (pseudoparenchym). Tím 

 způsobem bývají stromata a plodnice někdy rozlišeny v různé 

 vrstvy pletiv na způsob vyšších rostlin (lišejníky, apothecia. peridie 

 Gasteromycetů, Phallus, Geaster. Kidularia, Rhizomorpha). 



Proniká jí-li hyfy parasitické houby pletivo živýxh rostlin, na- 

 bývají ochuravělé části neobvyklých tvarů (čarodějná košťata, Eu- 

 phorbia Cyparissias). Ano tvoří se i novotvary na způsob hmyzo- 

 vých hálek. Příčinou toho jest dráždění plasmatické . jako píchnutí 

 a kladení vajíček různých žlabatek a much do rostlin. 



Vytrvává-li podhoubí v lese v humuse v létě a na podzim delší 

 dobu, dorůstá stejnoměrně na obvodu, takže má obrys kruhovitý. 

 Nabude-li posléze průměru^ i — 5 metrů, odumírá stará partie vnitřní 

 a vegetuje pouze partie obvodová. Poněvadž pak jen z této nové 

 plodnice nad zemi vyrůstají, objeví se takovéto plodnice v lese se- 

 staveny do velikých kruhů, jež ode dávna budily pozornost hubařů 

 a označovány co »čarodějné kruhy«. Tak růstávají druhy Clitocybe,. 

 Hebeloma a j. Podobně rostou ploché, lupenité lišejníky (Parme- 

 liaceae) na kamenech, dorůstajíce na obvodu a zetlívajíce uvnitř. 



Parasitická mycelia jsou skoro vesměs složena z jednoduchých 

 hyf, ale mycelia saprofytická, v humuse, mrvě, v dříví rostoucí, splé- 

 tají se obyčejně dohromady, tvoříce tenké dlouhé nitky neb kořínky, 

 jež již pouhým okem lehce můžeme pozorovati. Na těchto kořín- 

 kách pak vznikají první uzlíky plodnicové. Vývoj tento snadno mů- 

 žeme sledovati na Coprinech pod zvoncem v laboratoři. Také z base 

 plodnic v3-bíhají do substrátu nifovité, dloulié kořínk5% jež jsou 

 někdy velmi charakteristické (Collybia, Lycoperdon, Calocera). 

 Ztloustnou-li kořínky na některých místech v uzlíky různé velikosti 

 a různého tvaru, povstávají kompaktní houbová tělíska čili tak zvaná. 



18 



