rozeznati a kultur}- umělé jsou téměř •nemožné. Zkušeni mykoloj^ové 

 a praktičti hubaři ale z praxe dobře vědí, že jisté druhy velkých 

 hub vždy pod jistými stromy se nalézají. Velký počet druhů hub 

 nuiže zajisté žíti v symhiose s celou řadou druhu stro-mů nebo 

 bylin. Proto některé houby najdeme téměř v každém lese. 



V teplých sklennících uměle pěstované epifytické, exotické 

 Orchidee, nebylo možno dlouho ze semen vyklicelýcli \ychovati. Až 

 když zaseta byla semena do mateřské prsti (hunmsu), z tropického 

 lesa přivezeného, Orchidee počaly zdárně klíčiti a růsti. Ukázalo se,, 

 že zdárné v3Í<:líčení podmíněno jest přítomností inycelia hub, ro- 

 stoucích ve společnosti ejiifytických Orchideí — tedy mykorhizy 

 orchideové. 



(^de všech hub v neje<lnom ohledu liší se svým životem lišej- 

 níky (Lichenes). A ])říčinou toho jest okolnost, že hyfy těchto hub 

 žijí v symbiose s řasami. Jsou to na mnoze řasy nízce or^^^aniso- 

 vané. z jednotlivých buněk, neb kolonií buněk (vláken u r. Nostoc 

 a ]iř.) složené, jež obyčejně rostou ve společnosti lišejníků. Vyklí- 

 čelé xlákno lišejníka dotknuvši se buňk-y rasové, obejme je a nezřídka 

 i do vnitra jich vpustí haustoria. luidosmoticky ssaje \'lákno 

 z buňky rasové, ale přece ji neničí. Buňka sice žije stále dále, ale 

 chřadne, živoří, asi tak, jako otrok v rukou otrokáře. Řasy své na- 

 leznou hyfy dosti snadno, neboť rostou ve velikém nuiožství na těchže 

 stanoviskách, jako příslušný druh lišejníka. Tak jsou kmeny a větve 

 ovoci]ých stromií a stromů v sadech ve vlhkých krajinách jimi oba- 

 len}'. Lišejníky ale i tento zdlouhavý způsob množení obcházejí tím 

 způsobem, že oddělují na povrchu stélky malé partikule pletiva, 

 v němž i buňky řasy jsou obsaženy a tyto jako prášek (soredie) 

 se rozletují a upadnuvše na substrát, ihned dále rostou v novou 

 stélku. 



Lišejníky svým životem ])odstatné se liší od všech hub, což 

 právě odtud pocliQdí, že béřou potravu z assimilujících buněk ra- 

 sových. Proto rostou vždy na světlých a vzdušných místech, aby 

 podj)orována byla assimilace uzavřených řas. Proto ]>letivo stélky 

 lehce voilu vsakuje a stélka za deště stává se průsvitnou (Pelti,£íera 

 za sucha jest šedá, za deště zelená). Stélka lišejníků vesměs vytrvává 

 ])o více roků, ano dorůstá i po lO roků rostouc velmi pomalu. Li- 

 šejník nedělá nikdy sclerotií, protože jeho stélka jest vlastně scle- 

 rotiem. 



Nejznamenitější však jest, že lišejníky nejsou ani parasity ani 

 sajjrofyt}-, nýbrž pouze epifyty a že mohou růsti zdatně i na nej- 



2o. 



