koby zaškrcovaný, hladký, lesklý, elastičný, nahoře zvolna v kl. ztlu- 

 štělý. L. prořidlé, široké, dosti tlusté, delší a kratší ve 2 systémech, 

 okrově načervenale pleťové, zvolna sbíhavé, četně vidlené. Výtr. bez- 

 barvé, válcovité, k basi širší a šikmo stažené, 8 — 10 \i. Cyst. veliké, 

 tupě sloupkovité. Bez vůně. Prach výtr. bílý. 



Na jižní, suché, nejvýš vyiiřívané mezi u Křečkova rybníka u Mnichovic, 

 ve společnosti Thymus ovatus, Anthemis tinctoria, Viscaria vulgaris, spoře, 

 jednotlivě, po velkých deštích za parného dne. 7, iQig. Není vůbec žádné mně 

 známé příbuzná. 



C. Valentini sp. n. L. Valentinova. Kl. >4 — 1V2 cm š., nejprv 

 zvoncov. sklenutý, s rovným okr., pak rozložený, s okr. vodorovně 

 odstálým, s hlubokou jamkou (skoro nálevk.), neblanitý, s neprosv. 

 1., hladký, trochu radiálně vláknitý, velpii hygr., za vlhka skořicově 

 hnědý, za sucha žlutohnědavý. Tř. dole tvrdě rohovitý, kaštanový, 

 útle rezavě pýřitý, rezavou plstí s okolím spojený, nahoru velice 

 ztluštělý a zde skoro slámožlutý, hladký, oblý, 3 cm dl, i mm ti, 

 s úzkým kanálkem. L. široké, kratší a delší, zvolna sbíhavé, útle bla- 

 nité, mnohé vidlené (i dvakrát), na dně příčnými šebérky hojně spo- 

 jované, bílé. Výtr. podlouhle ellipt., bezbarvé, 7 — 8 n_ 



V hustých trsech (!) na trouchnivých pařezech dubových u Třeboně 

 v srpnu 1915 sbíral můj přítel, ředitel Weinsettl Valentin, jemuž tento 

 podivný druh z vděčnosti věnuji. \' červnu 19 19 na trouchnivém pařezu 

 u Obecnice v Brdech (Hilitzer). Jest podivuhodná houba, připomíná spíše 

 Omphalia fibula než r. Cantharellus). Liší se vlastně ode všech Cantharellů a 

 povahou stopky by skoro mohla tvořiti nový rod. 



Leptoglossum Karst. Meši ouško. Obr. 3. 



PÍ. tvořena pouze z tence blanitého, průsvitného, často laloč- 

 natého kl., jenž má nepatrnou postranní stopku nebo jest hřbetem 

 přirostlý. L. na spodu nízce lištnovité, oddálené, sítovitě vidlené a 

 příčnými žilkami spojované. 



Asi 8 druhů v Evropě, celkem vzácných. Před. rodu se vůbec 

 nepodobají. Rostou na velkých mechách, řidčeji na bylinách, a to 

 v době zimní (!). Ještě na jaře do konce dubna je nalezneme. 



L. muscorum Fr. 1821. M. o. zimní. Kl. í^— 11/2 cm š., blanitý, 

 okrouhlý, ouškovitý, jedním bodem na hřbetě u dolejška přirostlý, 

 na okr. ozdobně tupě laločnatý, na povrchu přitiskle měkce plstnatý, 

 pak olysalý, v mládí bělavý, pak trochu do hnědavá a posléz šedý. 

 Lištny na spodu nízké, žilkovité, mnohonásobně dělené, ale příčně 

 nespojované, šedě olověné. Výtr. bezbarvé, hruškovité, k basi sta- 

 žené. 8 — 9 /t. 



85 



