zeleným. Jest to výborná jedlá houba a proto praktická, že jest ztuha masitá 

 a veliká. Po ostrém okraji kl., lupenech a zbarvení lehce poznatelná. 



c) A7. Červený, fialový něho modrý. 



a) /v7. slizký, .za sucha hladký a obyčejně lesklý. 



R. atropurpurea Krombih. 183 1. H. černonachová. Veliká, ma,s., 

 nachová. Kl. 5 — 14 cm, dosti tvrdě elast. mas., v mliáidí polokulov., 

 pak sklenutý a rozliož., hladký (neziskovaný), slický, za sucha lesklý, 

 na tupém okr. nerýhovaný, krvavč uprostřed černě nachový, pod 

 ddbře loiipavoai pokožkou růžový. Tr. pevně tvrdý, lYi — 2 cm ti., 

 čistě bílý, vzácně kdy trochu červeně inaidechlý, hladký, útle vrásko- 

 \iainý. L. nehustě. velmi tlusté a široké, vzácně kdy které kratší aneb<^ 

 vidleiié, bilé, v stáří a poraněním řlutorezavě strakaté a posléz hněd- 

 nouci, v mládi trochu s tonem máslovým. Duž. bílá, sladká, ineměn- 

 Hvá. Výtr. kutovité, úplně hladké, bezbarvé. 10—12 «. 



\' dubinách a habřinách, hlavně v teplých a světlých polohách, celkem 

 vzácně. U .\lnichovic na více místech (Plecháč, habři u Struhařova, Kunic), 

 bučiny Jevanské, P>ěchovice, Karlštejn, Roblín. — Jsem přesvědčen, že nuse 

 houba jest totožná s Krombhol"ovoii, který ji podobně popisuje a vyobrazuje 

 z okolí pražského. Fries nesprávně se domnívá, že patří k R. emeticn. — Co jest 

 Friesova R. vcsca. nelze z nedostatečného popisu souditi. Bresadola a Ricítev 

 pravi, že má K. vesca šedé skvray na lupenech, červený tř., žilnatý kl. a ostnité 

 výtr., což ovšem na naší houbě není. Jmenovitě jest divné, že se nezmiňují o re- 

 zavění lupenů, které také na tř. bývá znatelno. Ale vzdor tomu myslím, že 

 Friesova i Bresadolova (rovněž Rickenova) R. vesca jest stejná s R. atropur- 

 purea Krombh. a s naší houbou. Každým zpi°Jsobem jest R. vesca v tomto smyslu 

 velmi vzácná holubinka a to, co se v populárních hubařích a botanikách pod 

 jménem R. vesca uvádí, patří k R.. depallens. Ricken. — ■ Naše holub, jest ovšem 

 jedlá, výborná houba. 



R. unduiata slp. n. //. vlnitá. Velice přibuz. před., ale menŠí, kl. 

 vždy excentrický, hribolkovitý, na okr. vlnitě zprohýbaný, dlouho 

 podvin., sotva rýhov., ztuha mas., velice slizký, nachově červený, 

 v stáří s tonem lilákovým, žlutými skvrnami strakatý, na okr. tuípý. 

 L. nepříliš široké, tenké, bílé, v mládí máslové, všechny stej'ně dl. 

 a nevidlené, pomačkáním se neměnící. Tř. kratší pr. kl., tulhý, pak 

 ďutý, I — 2 cm ti., čistě bílý, podél hrubě aš zrnitě vrásčitý. Duž. pod 

 pokožkou dobře loiupavou načervenalá, slabě palčivá. Výtr. kulov.. 

 hojně ostnité, 10 fx. 



V hlubokém, vlhkém mechu lesů jehličn., hlubokých, ve Vídrholci u Bě- 

 chovic dosti hojně. 8. 1919. Jest jistě před. příbuzná, ale rozdílná. Pálí dosti, 

 ale palčivost brzo na jazyku mizí. 



131 



