pudily a podivou přitisklou, přes polovinu srostlou ohdaný. Prstenec 

 na tř. „sdíálzí. L. pirořklllé, bí.lé, neširoké, břichaté. Výtr. kulovité, 

 v stoipečku stažené, lo — 13 /*. 



Na lesním humuse v dubině u Habru, 8, 1918. Jednotlivě. — Podivná 

 katm., velikostí, tvarem i zbarvením připomíná Hebeloma hyemale. Má kl. 

 mnohem menší než A. vagín., tlustě mas., velice slizký a sotva zřetelně při 

 okr. kratičce rýhov. Basalní pochva jest jen na konci volná — tím skoro se 

 neliší od A. umbrina, ale nemá prstence. Druhu Am. vagín, se vůbec nepodobá. 

 Jest to tedy úplně samostatný druh, daleko odchylnější než oba předešlé. V lite- 

 ratuře nemohu ničeho souhlasného nalézti. 



P) Tř. s velkým, manšetovitým prstencem. 



A. caesarea Sc(4>. 1772. K. císařka. Zjev i velikost A. muscarra. 

 Kl. 8 — 15 cm, tlustě mas., nejprv polokulov. zvoncov., ohnivě čer- 

 vený, někdy do žlutavá, s ostře rýhov. okr., vlhký, bes strupii, za 

 sucha hladký. Tř. citrónový, s visutým, širokým, hustě čárkovaným, 

 papÍTovitým, slutým prstencem, nad tímto hustě jemně rýhovaný, 

 na basi s velikou, bílou, tu:hou, vakovitou, v cípy rozdělenou, volnou 

 pochvou, v míládí cellou houbu zalhaluijící. L, citrónově žluté, volné, 

 husté, široké. Duž. bez zálpachiui, mírná, vodu žlutě barvící. Výtr. 

 slabě nažlou'tlé. vejčitoellipt. s centrálním tělískem, 10 — 12 //. Cyst. 

 na ostří veliké, kulovité, čiré. 



V lesích listnat. i jehličnat. v nejteplejších polohách Cech a Moravy, v pozd- 

 iiini létě. U Vonoklas v červenci iQiB více kusů sbíral a mně přinesl p. /. Plachý, 

 topič botan. zahrady. Popis zde dle těchto exemplářů sestaven. Podklad vápno. 

 LI Radotína a Černošic (přinesl p. insp. Holub), také z více míst v Polabí mně 

 byla hlášena, na Kozákově hojná (Víšek), u Jíloviště (Bezděk). P. uč. P. Pinč 

 sděluje, že v okolí Protivína u vSlouně a v Zadním Hájku roste hojně (dr. Ambrož, 

 iyi8). Sycín (Chlum) na Doubra\,ě u Ml. Boleslavi (Knor). Na Moravě v teplých 

 l)olohách často (Neuvvirth, Macků), říkají jí zde »králůvka«. 



Císařka jest vlastně houba jihoevropská, tak jest obecnou v Itálii, Řecku, 

 ve Francii, Španělsku. V Německu se uvádí pouze z teplých krajů Badenska. 

 Jest nejlahodnější houba vůbec a co taková sbírána a draze placena již za doby 

 Římanů. Praví se, že zvláště císař Claudius byl jejím ctitelem. Agrippina prý 

 niu právě pokrm z císařky otrávila a tím jeho smrt zavinila. Suetonius ji na- 

 zývá pokrmem Bohů. Stejně ji opěvá Martial. Plinius zná ji rovněž jako vý- 

 bt.rnou houbu a dobře praví, že se musí rozeznávati od jiných podobných, ale 

 jedovatých. Apicius, známý labužník z doby Augusta (otrávil se, když byl 

 promrhal své jmění na i million z obavy, že by neměl z čeho žíti), dokonce 

 nám zanechal recept na úpravu císařek: »Nakrájej císařky do kyselého vína, 

 přidej štipec koriandru a vař. Pak uvrhni do kastrolu vejce, něco málo pepře, 

 malounko medu a šťávy z hovězího masa, vše zamíchej a konečně pokrop dobrým 

 olivovým olejem.« ^ Ještě dnes jest v Itálii císařka hledanou houbou a ve 

 Francii náleží' k nejpřednějším lahůdkám (oronge des Césars). 



13 193 



