u velkých druhů vehni tliustě mas., v mládí s okr. podvim., na po- 

 vrchu suchý nebo islkký, holý nebo kozově plstnatý, ale nikdy vlák- 

 ni'tý a nešupiinatý. Dužnina aromatiícká, na řezu barvu neměnící, 

 bezmléčná. Vý'tr. elliptičné až kulovité, jemně bradaivčité, sotva kdy 

 skoro hliadké, žluté neb medové. Cyst. ma csitří vždy scházejí, vyj-ma 

 poslední druh Hydroc. ,nasuta, který bezpochyby představuje samo- 

 statný rod (Cystocybe). Vesměs pozemní houby. 



Rod tento, poprvé co celek r. 1801 od Penscona přijatý, 

 rozdělují novější mykologové v 6 samostatných irodlů: MyxaciíMn, 

 Phlegmacvmn, Inoloma, Dermocybe, Telajiionia, Hydrocybe. Rody 

 tyto ovšem nejsou iO'Stre od sebe ohraničeny, an-D mnohé druhy mo- 

 hou dobře státii ve divou rodech záro\-ieň. Také i zkušený hubař ne- 

 známé mnohé druhy r. Dermocybe nebo Hydrocybe na první ipohled 

 těžko dle nodu istamcví. Poněvadž ale z praktického ohledu jest 

 lépe tak veliiké množství druhů nějak roztříditi, doporučuji: sám 

 rozdělení a uznání jmenovaných 6 rodů k vůli paměiri a přehledu. 

 Některé skupiny se lebce hned na první pohled poznávají, tak jme- 

 novitě veliké, kompaktní a hlíznaté druhy r. Phlegmacium, fialové 

 druhy s mandlo'V. výtr. i". Inoloma, živě zbarvené drobné druhy 

 r. Dermocybe, hygirofanní a silnou botikou opatřené Telamonie, 

 drobné, hygrofanní, skoro bez koniny druhy r. Hydrocybe a rovněž 

 rod Myxacium svou slizkostí. > 



Ačkoliv zkušený mykolog lehce každý Cortinarius v lese 00 

 takový ihned poznává (dle zevnějšku, zbarvení, kortiny, aromátu), 

 ipřece nedovede často bezpečně i známý již druh určiti, což snadno 

 ipochopitelno, poněvadž druhů podobných jest převeliké množství 

 a nezřídka mají rody své paraillelní řady druhů. Tu třeba pečli- 

 vého šetření doma dle zápisků a literatury a dle analysy mikrosko- 

 pické. Na podzim bývá pavučinci lesní půda itéměř poseta a na 

 malé ploše nálezném nezřídka až 50 druhů pohromadě. Při určo- 

 vání ftřeba dbáti všech znaků. Především iseber vždy mladé a vyvi- 

 nuté a staré houby. Mladé a staré kusy se od sebe vždy liší značně, 

 nemají kortiny, jsou jinak zbarveny, lupeny prachem rezavé atd. 

 Barvu lupenů pozmáš jen v mládí, než uzrají výtrusy. Hygrofannost 

 jest někdJ)' těžko rozeznati. Když seberem houby Oisohlé, musíme 

 jednu hoditi do vody a po několika hodiinách pozorova'ti, změní-li 

 l)arvu a prosvitá jí-li lupeny. Když sbíráme houby za deště, musíme 

 naopak některý kousek nechati na vzduchu ležeti, aby oschnul a 

 změnil barvu. Aroma dužniny jest výljorným vodítkem, ale dá se 



^01 



