Boletus Dillcii. (i, inu. ex parte) Hřib. 



Měkce masité, velké houby, s kloboukem pravidelným, skle- 

 nutým, s centrálním třeném, namnoze tlustým, solidním. \'rstva 

 rourková od dužniny klobouku ostře oddělená a lehce slopitelná, 

 s rourkami od sebe snadno se oddělujícími. Ústí rourek okrouhlá, 

 hranatá, řidčeji u třeně někdy protáhlá, různě velká. Rourky u třené 

 buď vykrojené a volné nebo přirostlé a trochu sbíhavé. Výtrusy 

 namnoze protáhle vřetenovité, bezbarvé nebo žlutavě (řídce červeně) 

 zbarvené. 



Rod tento obsahuje mnoho druhů, z nichž většina jest ale 

 vzácná a jen nahodile se objevující. Vzdor mo^nografickému zpra- 

 cování B a t a i 1 1 o v u není o příbuzenstvu mnohých popsaných 

 druhů posud jasno. Ze ještě mnoho nových a dobrých druhů lze 

 objeviti, sám jsem se v Cechách přesvědčil a totéž potvrzují zprávy 

 jiných autorů ÍBritzelmayer, Boudier, Massee. Martin, Leuba, Ja- 

 cobasch), kteří také nové druhy v novější době popsali. Má-li býti 

 druh dobře zjištěn, musí býti diagnosa co možno přesná a úplná. 

 Často ro'zhoduje tu na prvním místě zbarvení zevní i dužniny, které 

 se ale' na řezu (na vzduchu) různě mění. Také chut za živa bývá 

 tu rozhodující. Třeba dáti také pozor, zdali jest třen hladký, zrnitý 

 nebo sífkoivaný. Síť na třeni není nic jiného než přeměněné, na třeni 

 sbíhavé rounky. Dobrým znakem jest i loupavá nebo neloupavá, 

 suchá nebo slizká nebo plyšová pokožka. Studium hřibů stíženo jest 

 tím, že brzo se kazí, takže v letě za horkých dnů se ani poštou ne- 

 mobou posílati. Pak i v mé tekutině konservovány ztrácí barvu dosti 

 brzo. Tu platí proto především poříditi si dobré vyobrazení, mož- 

 no-li i kolorované. Hřiby objevují se v letě po teplých deštích, ale 

 za nastalého sucha nebo při severním a východním větru ihned 

 zmizí. Rostou pouze v humusové zemi v lesích a určité druhy jsou 

 vázány na určité stromy a keře. Zřídka kdy některé objevují se 

 mimo obvod lesů (B. castaneus, flavidus, granulatus). Ně- 

 které druhy sprovází určitě jen jeden druh stromů (na př. modřín). 

 Není pochyby, že takto jen symbiosou většina druhů se vyvinula. 

 Celkem lze říci, že nejvíce zajímavých a vzácných druhů roste v te- 

 plých, starých listnatých lesích (dubinách, bučinách, habřinách). Vy- 

 datná stanoviska jsou v okolí Karlštejna, háje Polabské, dubiny 

 u Chlumce n. C, v Železu. Horách, v Středohoří atd. Obecný hřib, 

 kovář, klouzky a špičníky jdou až vysoko do hor v Šumavě a 

 v Krkonoších. 



45 697 



