davy, matný, s duž. biloii, neměnlivou, pod pokožkou bílou. Sít na tř. 



celé velmi ostře vyni^klá s políčky velikými hranatými. Ústi rour. 



v mládí bílé, pak žlutavé. Tř. šedavě nahnědlý, hlízovitě napuchlý, 



krátký. 



Význačný v listnatých hájích, hlavně v nižších, teplých polohách. Tak vše- 

 obecně v celém okolí Pražském, v Polabí, v Středohoří, na Slánsku a Lounsku. 

 Miluje zvláště dubiny a habřiny a počne se vždy objevovati již v květnu a 

 červnu. V bučinách má kl. temněji kaštanový, hrbolatě svraskalý, tř. neobyčejně 

 hrubě vynikle sitnatý, skoro žebernatý. Lid nazývá jej »dubák« a stejně hojně 

 se na trh dováží, ale snadno červiví. 



B. lucídus &p. n. //. lesklý. Kl. 5 — 10 cm v (pr., tlustě ale měkce 

 mas., pravid. slklen.. s duž. pod pokožkou čistě hilou, na povrchu 

 leskle šedohnědavý. Tř. zdélí pr. kl., sotva k dolejšku ztluštělý, 

 světle hnědavý, pokryťý velice hustou, málo vyniklou šití z malin- 

 kých polygonalnich políček. Rour. a ústí nápadně zlatožhité, velíce 

 husté, mahčké, hranaté, nestejně velké. Rour. zdélí duž., od tř. hlu- 

 boce odsedlé. Duž. bílá, na vzduchu neměnlívá. Výtr. dlouze válcov. 

 vřetenovité, smutně okrově nažloutlé. 12 — 14 /'. 



V listnatých, suchých, teplých hájích v okolí Roblína na vápně ve společ- 

 nosti B. reticulatus v červenci 1920. Jest sice příbuz. před., ale liší se nápadně 

 žlutými rour. (jsou asi jako u B. subtonient.), lesklým šedohnědým kl., málo 

 ztluStělým tř. a mnohem hustší, jemnou sítí. B. reticulatus má rour. a ústí 

 dlouho bílé a konečně bledě žluté a ústí větší a nestejně velká. Myslím, že jest 

 B. lucidus obyvatelem pouze nejteplejších poloh v listnat. hájích. 



B. edulis PjuII. 1781 i(B. aereus Gill.). H. jedlý nebo borový. Kl. 

 10 — 20 cm v pr., tlustě a ztuha mas., s povrchem temně kaštanově 

 nebo nachově hnědým, často svraskalým a někdy ojíněným. Tř. 

 krátký, napuchlý, ryšavě hnědý, .í jemnou, hiistou sífkou. Duž. bílá, 

 pevná, pod pokožkou načervenalá, na vzduchu neměnlívá, ale v octě 

 trochu zelenající. Rour. a ústí husté, v mládí dlouho bílé, pak žluto- 

 zelenavé. Výtr. válcov. vřetenov., 15 — 17."- hnědavé. Duž. sladká. 

 Význačný pro suché, borové lesy (žije v symbiose s borovicí), pročež od lidu 

 nazýván jest xborovák, borovík, borák«. Mnozí jej kladou jen jako odrůdu 

 k B. bulbosus, ale souhlasím se Smotlachou, že radno jej oddělovati jako samo- 

 statný druh. V literatuře se někdy zaměňuje za B. aereus Bull., který ani do 

 tohoto příbuz. nepatří. Rostkov uvádí jej pod jménem B. aeneus. 



B. vaccinus Fr. 181 5. H. kravský. Kl. 6 — 9 cm v pr., pravid. sklen., 

 temně kaštanový, suchý, sametový, na okr. tupý, matný, neloupavý. 

 Tř. hlízovitě napuchlý, hnědý, pod kl. nažloutlý, hladký, matně sa- 

 metový. Duž. bílá, neměnlívá, pod pokožkou slabě narůžovělá. Rour. 

 a ústí dlouho bílé, pak hledě žluté. Výtr. válcovité, žlutavé, 15 ^k. 



705 



