Strobilomyces Rerkcl. Černoch. 

 Klol>ouk masitý, pravidelně sklenutý, v mládí s třeněm závojem 

 spojený, na třeni pak s mizivým prstencem, na povrchu s velikými, 

 odstálými, černými, plstnaťými, střechovitými šupinami. Rourky 

 bílé, dlouhé, k třeni přirostlé, jako velká, hranatá ústí bílé, pomač- 

 káním černající, pak šedé. Výtrusy vejčitokulovité, nejprv růžové, 

 pak temně hnědé. Prach výtrusný černý. 



Náleží sem jediný druh, v Evropě daleko rozšířený. Svými 

 znaky i zevnějškem tak nápadný a ode všech hřibů odchylný, že se 



doporučuje po příkladu Ber- 

 keleyovu jej co zvláštní rod 

 uznávati. 



S. strobílaceus Scop. 1770. 

 (Obr. 126.J (Bol. strobiliform. 

 \'ill., B. stygius Wallr. B. Le- 

 piota Vent., B. squarrosus 

 Pers.) Č. šiškovitý. Kl. 5 — 12 

 cm v pr., nejprv skoro kulov., 

 pak oble sklen., na povrchu 

 potažen měkce plstnatou bě- 

 lavou vrstvou, z níž vyčnívají 

 odstálé, veliké, černě zašpiča- 

 těné šupiny. Duž. kl. měkká, 

 houbovitá, bělavá, na řezu 

 červenající, pak černající. Zá- 

 voj bílý. Tř. dl., válcov., pev- 

 ný, šedavý, pak černý, hrubě 

 podél síťnatý a dole drobně 

 mrtnatý. Rour. dl., přirostlé, 

 nejprv bílé, pak šedé, pomač- 

 káním černé. Ústí široká, ne- 

 pravidelně hranatá. \'ýtr. temně hnědé, vejčitokulovité, k basi krátce 



stáž., útle síťkované, 10 <«. 



v hlubokých lesích v mechu a humuse jednotlivě, v letě až do zimy všude 

 velmi rozšířen. Neni jedovatý, ale pro ošklivé vzezření se nesbírá. S. floccopus 

 Vahl. jest jen odrůda s duž. nečervenající. 



Gyrodon Opatov. Podloubnik. 



Rourky velmi krátké, na třeni obloukovitě dlouze sbíhavé, od 

 dužniny klobouku neoddělitelné, ústí laločnatá až labyrinticky zpro- 

 hvbaná. 



■m 



k' 



Obr. 126, Strobylomyces strocilaceus 



Scop., zmenšen. 



726 



