\(.viič \e ilva zaoblené, pentlicovité laloky rozdělená, stranou v tlu- 

 >;l,,i, (3 — _^ cmj, krátkou (2 — 4 cm) stopku přecházející, hladká, 

 Ixsá, za sucha pokrouceně svraskalá. Na spodu jejím vyrůstají 2—^ 

 ^~^•^^^ ^ll^ 1 — ^ nim šir., ploché, úplné mezi sebou volné pentlice vý- 

 tnisiié. jež na konci jsou zaoblené a hřebenité zubaté neb u kraje 

 plodnicc v úzké, dlouze zašpičatěné, ale také ploché jehlice přechá- 

 zející, barvy bílé, na tř. zvolna sbíhající. A'ýtr. nepravíd. kulov., 

 hladké, slabě nažloutlé. 7 — 10 ."• Nyfy bezbarvé. Za sucha voní 

 silně houbově. 



Obr. 131. Reisneria papyracea Vel., málo zmenš. 



\'yiůstala v smrkovém lese ze země u Řevnic v září 1916 (p. dr. Karel 

 Kavina). — Jest nejvýš podivná houba, dle pentlicovitého hj^mcnia jen k r. Sisto- 

 strema náležející, .'^le svým tvarem a velikostí žádným popsaným druhům se 

 nepodobá. Friesův druh Irpex }adicalus (viz násl.) jest rozhodně blízký, jest 

 rovněž veliký, má ale dlouhý tíeň. zevně plstnatou plodnici a jehlice popisuje 

 autor »aculeis basi favosa ad medium connexis, fuscis«. Ještě více příbuznou 

 zdá se býti "^. puchyodon Fr., která se popisuje co »dimidiatum, sessile, albi- 

 cans, pilco carnoso, basi efíuso, subrepando, glabro, lamellis crassls, planis, 

 difformibus, immixtis subulatis«. Roste prý na dubech ve Francii. Saccardo 

 praví, že kl. jest 4 — ,t cm š. a 6 mmi ti. Irpex heterodon jest prý totožný. Z toho 

 a.spoň tolik jistého vyplývá, že naše houba v obou jmenovaných druzích má 

 blízkou příbuznost a nestojí v systémiu osamocena. 



Reisneria jjen. nov. Reisuerka. Obr. 130, 131. 



^lycelium tvoří daleko rozlehlé, vatovité, tlusté, hnědé po- 

 vlaky, na nichž narůstají okrouhlé, tupě laločnaté, papírovité lu- 

 peny, na kterých pak vyrůstají nejprv labyrinticky síťovitá žebra, 

 z kterých vynikají konečně parohovitě rozvětvené, hymeniem pota- 

 žené, až k basí volné útvary. TTyfy i výtrusv temně hnědé. 



738 



