nich mezi rostlinným smetím a mechem nebo i na dřiví a pařezech 



a korách. LK-ádím zde jen tři příklady, zvlášť nápadné 



H. suhíiisciis Karsl. llattsv. 11, 163. F. hnědá. V podobě tuhého. 



suchého, tabákově tmavohnědého vlákniva, povlékajícího veškeré 



okolí (Iřstí, větvičky, metíh, smetí) na vlhkých místech, bez vrstvy 



hymeniové. Basidie v tlupách na hyfách, se 4 stopkaťými výtr. Výtr. 



kulaté, hrubě ostnité, tmavohnědé, průsvitné, 10 — 12 ,«. Hyfy tuhé, 



větvité, temněhnědé, 6 — 8 /< ti. 



\' listnatém lese na Plecháči u Mnichovic, ve vlhkých místech povléká plochy 

 až 50 cm v pr., ale sotva kde vyniká na povrch, v září 1921. 



H. Biibaci sp. n. / '. Bubákova. Na substrátu rozlézá se mycelium 

 jako útlá, rezavá vatička, bez zřetelného' omezení a bez hymenia, po- 

 setá rezavě skořicovým práškem spousty výtriisil, v průměru 10 až 

 12 cm. Vlákna jsou dvojí: plazivá. tenká, bezbarvá, hojně a krátce 

 větvitá, krátce článkovaná,, jejichž větvičky nesou 4 — i výtr., takže 

 ani zvláštní basidie nejsou vytvořeny. Z vláken těchto vyrůstají 

 vzpřím.ená, tlustá (12 — if) 11)^ dlouhočlenná, světle hnědá, sotva kde 

 rozdělená, vejčitou palicí okončená vlákna. Výtr. vejčitoellipt., tenko- 

 stěnné, hladké, bez těl., světle hnědé, průsvitné, nesmírně hojné, 

 12 — 20,«. Mimo to tvoří se ještě výtr. daleko větši, kulaté, 25 — 30 ft 

 na těchže vláknech. 



Xa kůře smrkové u Stra.šic v srpnu 1906, také u Třeboně r. 1920 sbíral 

 p. ř. Xešpór. Dle mého zdání představuje tato houba nový, samostatný rod 

 vedle r. Hypochnus (Bubacia hypochniformis m.). Věnuji ji p. prof. dr. Fr. 

 Bubákovi, zasloužilému českému mykologovi. 



H. gracíiUtnus sp. n. í'. pfeňtlá. Jako' nejvýš jemný, pavučinatý, bílý 



nádech, bez určitéhO' omezeni, bez celistvého' hym-enia, měkký, jako 



vláčná pavučinka s kůry stažitelný. Bas. kyjovité, tupé, na konci se 



4 delšími sterigmaty. Výtr. podlouhle ellipt., bezbarvé, k basi šikmo 



stáž., 5 — 6 /<. Hyfy bezbarvé, tenkostěnné, dlouze článkov., 3 /'. ti. 

 Na spodní straně kůry dubového pařezu u Senohrab (ii, 1921). Jest sice 

 více bílých druhů z tohoto příbuz. (H. granulatus Bon., coronatus Schr.. fusis- 

 porus Schr., centrifugus Lév.), ale všechny mají výtr. více méně vejčité nebo 

 kulaté. Od bílých, podobných Corticií se liší vláčným pletivem a nedostatkem 

 hymenia. 



Clavariaceae. Kyjankovité. 



Plodnice měkce masitá, veliká až obrovská, ale také drobounká, 

 jednotlivá, válcovitá, ikyjovitá, jednoduchá nebo více méně dělená až 

 korálovitě větvitá z mohutné solidní hase, větve oblé, parohaté nebo 

 lupenitě smaěklé, celé hladkým hymeniem povlečené. Basidie se 2 

 nebo 4 sterigmaty. A^ýtrusy hladké, bezbarvé neb nažloutlé. 



774: 



