Obr. 153. 1. Lycoperdon echinatum Pers., v přir. vel., v právo zvětš. vytr. 

 se sterigmaty.. 2. L. umbrinuni Pcrs., zvětš. výtr. se sterigmaty., 3. L sac- 

 catum Valil., v přir. vel., 4. L. adustum \ el., v přir. vel., 5. L. xeroph. Vel., 

 v přir. vel., (>. L caudatum Schrot., v přir. vel., v právo zvétš. ostny, výtr. 

 se sterigm. a capiilit., 7. L. pusillum Batsch. v právo v průřezu, přir. vel., 

 8. L. furfuraceum Schaeíf., přir. vel., 9. L. pseudocepiforme Holi., v přir. vel.. 



10. L. scrobiculatum \'el., přir. vel. 



pillitium, dutinu plodnice vyplňující. Basidie 'kyjovité, se 4 — 8 stop- 

 katými výtrusy. 



Rody sem náležející jsou: Lycoperdon, Bovista, Geaster, Ca- 

 tastoma, Myoenastrum. 



Lycoperdon Tournef. Pýchavka. Obr. 151, 152, 153. 



Plodnice kulovitá nebo obvejčitá až 'kyjovitá, dole v různě dlou- 

 hou sterilní, stopkatou část zúžená. Peridie v dospělosti blanitá, ze- 

 vně bradavkami, mrtí neb ostny porostlá, suchá, bud otvorem na 

 temeni se otvírající, nebo nepravidelně se trhající. Prach výtrusný 

 vyletuje ze zralé plodnice v podobě obláčku. Capiliitium z vláken 

 málo rozvětvených, dosti tenkostěnných a stejných, silnějších a slab- 

 ších. Výtrusy bezbarvé nebo žluté až okrové, kulaté, hladké nebo ost- 

 nité, bez siopeček (sterigmat), nebo různě dlouze stopečkaté, nebo 

 leží mezi výtrusy ulámaná sterigmata. 



Pýchavky rostou v letě až do zimy na pastvinách, pahorcích, 

 stráních, hlavně k jihu a západu obrácených, suchých a sluncem vy- 

 hřívaných. Jen některé jsou v lesích. Objevují se vždy brzo po 

 deštích, často pospolitě ve velkém počtu. Jen málokteré rostou na pa- 

 řezech nebo v močálech. Nezřídka roste až 10 druhů pohromadě. 

 Za živa vypadají si velmi podobně, ale uschlé zralé jeví pěkné znaky 

 v barvě, konsistenci a hlavně v povaze výtrusů. Odění na peridii ně- 

 kdy se značně mění. Proto musí býti v diagnose rozhodující ana- 

 lysa mikroskopická, bez níž nelze pýchavky určovati. Poněvadž diag- 

 nosy starších mykologů (ani Bonordena nevyjímaje) jsou příliš 

 stručné a bez analysy mikroskopické, stávají se vlastně nepotřebnými 

 a měly by z literatury vůbec býti vyloučeny. To jest také příčinou, 

 proč nalézáme i v monografiích (Vittadini 1843, Bonorden 1857, 

 Alassee 1887, Toni ÍSaccardo) 1888, Morgan (Amerika) 1889) plno 

 zmatků, zvláště v udávání synonymilky. Ani nejnovější monografie 

 HoUosova (Gasterom. Hungariae 1903) zmatky tyto neurovnala. 

 ano spíše ještě více rozmnožila. Ricken ve svém Vademecum věc od- 

 bvl jednoduše tím, že řadu druhů z Bnnnrdena a Wintra vybral, do- 



