12 



Rörsoppen, Lök-brosksvampen samt några Röksvampar, och 

 kring midsommartiden Ätliga Kantarellen. 



Högsommaren är svamparnes vår, således föga rik på arter, 

 om ej regnig väderlek inträffar. Sker detta, framkomma utom 

 de flesta förutnämnda arterna äfven Giftiga Brötlingen, Skäggiga 

 Pepparlingen, Lömska Rörsoppen och någon gång Bleka Tagg- 

 svampen, men Murklan träffas då knappast någonsin. Slotter- 

 tiden är svamparnes antal betydligt förökadt. Vid gynnsamt 

 väder framkomma en mängd Flugsvampar, Fjäll- och Vaxskif- 

 lingar, Rörsoppar, Finger- och Tagg-svampar samt Röksvampar. 

 Vid skördetiden och eftersommaren äro svamparne i sitt flor; 

 nu inträffar bästa tiden för Röksvamparne, äfvensom för flera 

 utmärkta Helveller; de flesta arter Champiguoner, Mussero- 

 ner och Yaxskiflingar hafva då sin glansperiod: Honungsskif- 

 lingen träffas i stora tufvor vid trädens rötter, och på gamla 

 ekstubbar Oxtungsvampen. 



Under lötfällningen börjar hela svampvegetationen att an- 

 taga en helt annan karakter. Jordsvamparne aftaga betydligt 

 och de ömtåligare försvinna; i stället inträffar nu bästa tiden 

 för de på träden vexande. Tryffeln bör nu sökas på rötterna 

 af Solvändan (Helianthemum L). Under frosttiden till vinterns 

 inbrott upphöra jordsvamparne, utom några Brosksvampar; der- 

 emot qvarsitta många trädsvampar friska ännu några veckor 

 efter vinterns inbrott, hvarefter de ätliga svamparne upphöra. 

 Svaniparne uppnå en mycket olika ålder; medan den hos somliga 

 slägten, såsom Röksvamparne, utgör några få timmar, uppgår 

 den hos andra till 12 — 15 år. I allmänhet fortlefva de flesta 

 hattsvamparne en till tva, klubbsvamparne, som gemenligen 

 framkomma senare pä hösten, ända till sex veckor och der- 

 utöfver. Tickorna och särdeles de träartade af detta slägte 

 blifva ganska gamla, Fnösktickan ända till 15 år, hvarunder 

 den årligen afsätter nva frukt- och trälager. 



Svamparne innehålla mycket qväfve och likna häri :i:era dju- 

 rens kött, än något af öfriga vextalster. De flesta förruttna med 

 stank liknande den af ruttnande djur, endast några fa borttorka 

 och dessa alltid föga köttiga. Utom qväfve innehålla de en be- 

 tydlig mängd vatten, någotvextfett,svampsocker,gummi,vextslem, 

 ättiksyra, fosforsyra, svafvelsyra, saltsyra, ammoniak, kali, natron 

 och kalk m. m. Genom sin alltid betydliga qväfvehalt, som enligt 



