23 



Svamparne äro vexter, som sakna blommor, tydliga köns- 

 organer och blad och som fortplantas genom groddkorn, hvilka 

 hos hvarje exemplar utveckla sig till otrolig mängd. Vid 

 groningen förlänger sig frökornet till en rottråd, som fäster 

 sig vid multnande fijremål, af hvilka vexten sedan hemtar sin 

 näring, Sjelfva svampvexten bestar af ett ulligt eller trådlikt 

 lager, ofta qvarlefvande flera år, nästan alltid doldt i jorden,, 

 mossa, veden och dylikt, samt sällan framträdande i dagen. 

 Från detta framskjuta vid gynnande förhållanden svamparne,, 

 hvilka utgöra vextens både blommor och frukt, men ingalunda 

 äro sjelfva vexten, för hvilken de dock vanligen misstagas. De 

 äro från början omgifna af ett liiflle^ hvari deras alla delar äro 

 samtidigt utbildade. Detta hylle omgifver någongång den full- 

 vexta svampens nedra del såsom en slida, eller qvarsitter på 

 foten såsom en ring, — några få svampar äro försedda med 

 både slida och ring, såsom t. ex. Flugsvamparne — än försvinner 

 detta hylle alldeles, än qvarlenmar det spår på svampens öfra 

 yta i form af vårtor, nätädror, fläckar m. m. 



Groddkornen kunna icke med blotta ögat urskiljas och äro, 

 sedda under mikroskopet, större eller mindre, runda, aflänga, 

 släta eller taggiga. Hos de egentliga svamparne utvecklas frö- 

 ämnet antingen fritt inom förlängda celler, eller afsöndras från 

 spetsen af förlängda, metamorfoserade celler (sporophorer), eller 

 inneslutas inom en af svampens massa bildad väfnad. 



De högre svamparne bestå vanligen utaf fyra, tydligt skilda 

 delar, svampvexten, foten, hatten och fruktlagret. 



Den nästan alltid i jorden eller stubbar m. m. utbredda 

 svampvexten (hvad man, när den finnes i gamla trädstammar,, 

 kallar uggleved, mögelved, är just denna vext) bildar hos de 

 flesta arterna en tydligt afskild rotlik massa, som oftast är 

 mångårig. Hos några Brosksvampar är den för det obeväpnade 

 ögat omärklig, hvarföre svaraparne synas liksom inkilade uti 

 de qvistar och barr, hvarpå de vexa. Hos andra arter ligger 

 den i dagen och antager då vanligen bestämd form, t. ex. hos 

 en del pä träd vexande Tickor, hvilka vanligen derföre anses 

 mångåriga, fastän deras utbildning för öfrigt liknar andra svam- 

 pars, i det de årligen framskjuta ett nytt snart borttorkande 

 fruktlager. Foten är vanligen tydligt skild från den öfriga 

 bålen, till ställningen mer eller mindre upprätt, beklädd med 



