41 

 Vaxskifling (Hygrophorus. Fries). 



Vaxskiflingarna skiljas från de egentliga Skiflingarna der- 

 igenom, att hattens kött nedtränger mellan de båda hinnor, 

 hvaraf fröskifvorna bestå, och bildar en tydlig skiljevägg, hvar- 

 igenom dessa blifva tjockare och mot eggen eller kanten till- 

 spetsade samt ej låta klyfva sig i tvenne hinnor. De igenkän-. 

 nas på fröshlfvornas vaxlika utseende och beskaffenhet samt 

 dessas vattenaktiga, aldrig färgade saft. De träffas i skogar, 

 på ängar och hedar, från slutet af sommaren till senhösten; in- 

 gen är känd såsom giftig. 



Ängs- Vaxskifling (Hygrophorus pratensis. Fries.) 



Fig. 9. 



Denna har fylld, nedåt afs?nalnande, glatt, ljust brandgul 

 fot, försedd med fina vårtor: fuktig, glatt, äldre päronformig 

 hatt, som i midten är köttig, men i kanten ganska tunn; frö- 

 skifvorna nedlöpande på foten, långt åtskilda, tjocka och båg- 

 formigt krökta, äro af lika färg med hatten eller ock hvita. 

 Hattens färg är vanligen brandgul, men varierar stundom, sär- 

 deles i bergiga och nordligare trakter grå eller livit. Smak ocli 

 lukt äro svaga, men angenäma. Denna svamp är mycket all- 

 män öfver hela landet på gräsbevuxna ellar mosslupna ängar, 

 till och med på torra backar, samt angripes icke af insekt- 

 larver. 



I barrskog förekommer ganska allmän en större, vacker art 

 af slägtet, Rödlätta Vaxsklflingen (Hggropho^ms erubescens Fr.), 

 af hvit, i rödt stötande och ofta rödfläckig färg. Hatten är köt- 

 tig, något klibbig, med naken- kant; köttet hvitt. Foten tät, 

 köttig, rödstrlnimig och iqyptill försedd med röda punkter. 

 Skifvorna hvita, rödfläckiga. Smaken mild. 



Mjölkskifling (Lactarius. Fries). 



Detta slägte skiljes lätteligen frän alla öfriga svampar ge- 

 nom den 7njölkfärgade saft, som vid hattens eller fröskifvornas 

 sönderbrytande ymnigt utrinner. Hattens kött sammanflyter med 



Smitt. Om Svampar. O 



