43 



Denna art, som saknar lukt, förekommer öfverallt härstä- 

 des, men lielst i löfskogar från Juni till October. Stekt öfver 

 sakta eld är den, enligt Fries, till smaken ej synnerligt olik Ri- 

 skan, men upptages af honom bland de giftiga arterna, emedan 

 den för vissa personer lar vara skadlig och förorsaka mag- 

 plågor. Några utländska författare anse denna svamp giftig, 

 hvarför dess användande kräfver försigtighet, men i Finland 

 och Ryssland brukas den allmänt samt lämpar sig dessutom, 

 såsom varande mycket köttig och ganska allmän, till insalt- 

 ning för vinterbehof. 



Syunerligast i fuktiga löfskogar och dikeskanter påträffas 

 talrikt om hösten en närslägtad svamp den Bistra Pepparlingen 

 (Lactarins turpis) hvilken allmänt nyttjas i Finland både färsk 

 ock insaltad. Den är af ett motbjudande utseende, mörkt 

 olivfärgad eller smutsbrun och har ymnig, skarp hvit mjölk- 

 saft. Köttet är ovanligt fast. Svampens storlek mycket för- 

 änderlig. 



tr* 



*J" Vågig Pepparling (Lactarius flexuosus. Fries.). 



Fig. 37. 



De egentliga Pepparling arna, hvartill denna och följande 

 art höra, hafva utom Pepparlingarnas allmänna kännetecken, 

 hvilka här ofvan äro angifna, hudlös, alldeles torr hatt och 

 skarpare mjölksaft än de flesta öfriga. Bland dem utmärker 

 sig denna art, som är af mycket olika storlek, genom alldeles 

 glatt hatt samt tjocka, nästan träaktiga, glesa, ljusgula fr öskifvor, 

 Hatten är kullrig, mörkbrun, gråbrun eller blek, än med, än 

 utan bälten, oftast sned eller oregelbunden, i kanten vågböjd; 

 foten omkring 1 tum lång, tjock och uppåt afsmalnande. Fin- 

 nes allmän i skogar, på gräsbevuxna platser och vid vägar 

 från Juli till Oktober. Anses giftig, ehuru några författare 

 förklarat den ätbar. 



"i* Skarp Pepparling (Lactarius piperatus. L.). 



Fig. 38. 



Tillhör de egentliga Pep par Ung arna, hvilkas kännetecken 

 nämnas under föregående art. Hatten är, liksom den öfriga 



