47 



fröstoftet hvitt. S)7iaken är skarp och brännande, lukten nästan 



ingen. 



Denna art • förekommer ytterst allmän under sommaren och 

 början af hösten i fuktig skogsmark, mest bland mossa, och är 

 högst giftig^ 



►f" Stinkande Kremla (Russula foetens. Pers.). 



Fig. 41. 



Utmärker sig genom äcklig, stinkande lukt samt tunna, 

 tättsittande och olika långa eller gaffelfor^niga fröskifvor, som 

 i våt väderlek utsippra vattenaktiga droppar, hvilka vid torka 

 qvarlemna mörka fläckar på de hvita eller bleka fröskifvorna. 

 Hatten i väta klibbig, med' hud som ej kan frånskiljas, till 

 färgen brungul eller jordfärgad, i kanten hinnaktig, likasom få- 

 rad af de wppskjutande fröskifvorna. Dessa äro, likasom frö- 

 stoftet, hvita. Har en stark, egendomligt stinkande, nästan vid- 

 bränd lukt och är gftig. Den förekommer allmän under som- 

 mar och höst i barr- och löfskog. 



Brosksvamp (Marasmius. Fries). 



Brosksvamparna skilja sig hufvudsakligen frän öfriga hatt- 

 svampar genom sin seghet och saftlöshet; de ruttna icke, en- 

 dast förtorka samt qvickna äter till vid regn, likasom lafvar och 

 mossor. De äro i allmänhet mycket små och förbises der- 

 före lätt, men äro af vigt, såsom utgörande en angenäm och 

 inhemsk krydda till andra svampar, till soppor, kött och fisk- 

 rätter m. m. Hatten är köttigt broskartad, stundom hinnaktig» 

 klocklik, klotformig eller platt, glatt. Foten är vanligen ihålig, 

 fin, oftast broskaktig, särdeles nedre delen, som vanligen är lök- 

 aktigt uppsvälld och hårig, sammanhängande med hatten, fastän 

 af annan substans; fröskifvorna nästan saftlösa, fröstoftet hvitt. 



De flesta arterna hafva behaglig, mer eller mindre stark 

 löklukt, och alla dessa äro ätliga. De vexa på förmultnadt trä, 

 barr eller löf samt förekomma allmänt öfver hela riket under 

 sommaren, hösten och senhösten; några framkomma redan om 

 våren. Några få arter äro skarpa och stinkande, samt komma 



