46 



En med denna närbeslägtad art, Rödyula Brötlingen (Lac- 

 tarius helvus Fries) anses äfven giftig, åtminstone då den an- 

 vändes rå. Den är till alla delar lösare och blekare, än före- 

 gående, hattr.) platt, nedtryckt, blekt tegelfärc/adt, först piluden, 

 sedan småfjCdlig, med vaxlika tjäll; foten först fylld, sedan äl- 

 dre ihålig; fröskifvorna först blekhvita, sedan ljust gulbruna. 

 Vexer som föregående, dock företrädesvis på sankare mark. 



Kremla (Russula. Fries). 



Detta slägte, som innehåller många högst giftiga arter, skil- 

 jes lätt från Mjölkskiflingarna hufvudsakligen derigenom attyVö- 

 shifvorna äro safflösa eller med vattenklar saft samt genom 

 fröstoftet, som under mikroskopet synes glatt och större äu Mjölk- 

 skiflingarnas, som. är småtaggigt. Foten är hvitaktig, utan hylle 

 eller ring, köttig, grof, glatt och inuti lösare; hatten köttig, 

 ftiktig eller klibbig, med först nedböjd — aldrig inrullad — kant, 

 sedan platt och mer eller mindre nedtryckt i midten; fröskij- 

 vorna äldre saftlösa, innehålla yngre någongång en vattenklar 

 saft, äro styfva och spröda, till färgen hvita, gula eller brun- 

 gula, med hvitt eller gult fröstoft. 



Kremlorna äro ensliga, på jorden vexandc svampar, som 

 isynnerhet anträtfas från slutet af sommaren, mest i skogsmark 

 — några af slägtets arter äro visserligen ätliga, fastän ingen 

 af dem utmärker sig genom sin godhet, men som dessa genom 

 ovarsamhet lätt kunna förvexlas med någon af de många gif- 

 tige arter, hvarpå detta slägte öfverflödar, böra de samtligen 

 sorsfälligt undvikas. 



*{*'{* Skarp Kremla (Russuia emetica. Fries.). 



Fig. 40. 



Hatten är köttig glänsande, någongång blå, grön, gul, brun 

 eller hvit, men vanligen först rosenröd, sedan blodröd, så brun- 

 gul och slutligen alldeles hvit, äldi^e med fårad kant. Köttet 

 hvitt, men invid den lätt frånskilda, i väta slemiga öfver- 

 huden, rödaktigt. Fröskifvorna är lika långa och snöhvita, 



