52 



flesta arterna äro ätliga, och några utgöra verkliga läckerheter, 

 men slägtet omfattar äfven flera giftiga. Vid tillagningen bort- 

 tagas på de större fröpiporna och huden, emedan denna eljest 

 ofta ger en oangenäm bismak. 



Af Rörsopparna äro: 



l:o Alla arter giftiga eller misstänkta, somha.fy3L gula frö- 

 pipor med röd mynning; 



2:o alla arter misstänkta, som %inga hafva synåluden hatt 

 och nätådrad, nedtill lökaktigt uppsvälld fot, blånande kött och 

 gula fröpipor; 



3:o alla arter misstänkta, som hafva skarp eller vidrig 

 lukt eller smak; 



4:o alla arter ätbara, som hafva brungult fröstoft samt i 

 väta slemaktig hud, med undantag af den såsom misstänkt an- 

 sedda Skarpa Rörsopjpen (Soletus piperatus Bull.), som ge- 

 nom sin skärpa lätt igenkännas från de öfriga, hvilka alla hafva 

 mild smak; 



5:0 alla arter ätbara, som unga hafva småluden hatt, men 

 icke äro försedda med nätådrad, nedtill lökaktigt uppsvälld fot, 

 samt utvexta hafva brungult fröstoft och enfärgade fröpipor; 



6:0 alla arter ätbara, och bland dessa de flesta läckra, 

 som jemte brungidt fröstoft hafva hvitsprängda, vid foten nå- 

 got intryckta fröpipor utan röd mynning; 



7:o alla arter ätbara, som hafva hvita fröpipor och grå- 

 brunt eller rostbrunt fröstoft samt icke hafva vidrig smak 

 eller lukt. 



Mörkgul Rörsopp (Boletus luteus. L.), 



Fig. 15. 



Denna art igenkännes lätt genom ring på foten, som på 

 de yngre äfven är fästad vid hattens kant och således fullkom- 

 ligt betäcker fröpiporna, hvarföre denna svamp kanske mera 

 egentligt kunde kallas Ringsoppen. Hatten är mycket köttig, 

 dynlik, 2 — 4 tum bred, af kastaniebrun, smutsbrun eller smuts- 

 gul färg, ung betäckt af en i fuktigt väder mycket slemig öf- 

 verhud, som med åldern likväl försvinner, då hatten blir mera 

 gul med smutsiga fläckar. Somliga år träffar man nästan en- 



