54 



hinna. Köttet hlekgult, oföränderligt. Frö-piporna gula, med gul, 

 grynig, fin mynning, enkla och nedlöpa stundom på foten, som 

 är gulaktig, skfoflig af mörkare punkter, och 1 a 2 tum lång. 

 Fröstoftet är brungult. 



Näi'beslägtad med denna art är Kosoppen (Boletus hovinus. 

 L.) som lätt skiljes genom slät, ej grynig fot, som likt hatten 

 är rostfärgad, samt större, hantiga eller oregelbundna, i myn- 

 ningen icke gryniga fröpipor, hvilka inuti äro sammansatta af 

 flera mindre. Fröstoftet är brungult. Båda dessa arter äro 

 mycket allmänna öfver hela landet, dock så att de synas ute- 

 sluta hvarandra. Kosoppen förekommer der alfven är rullstens- 

 grus. Gryniga Rörsoppen åter der alfven är tallmosand. 



Dessa båda arter utmärka sig från alla öfriga samslägtin- 

 gar genom sitt vextsätt i grupper. Köttet är blekgult, af frisk 

 men svag lukt och smak af frukt och anfalles snart af insekt- 

 larver samt bör derföre helst förtäras när det är ungt och 

 friskt. De träffas sommar och höst, mest i barrskog, samt 

 utgöra en välsmakande föda. 



■^ Skarp Rörsopp (Boletus piperatus. Bull). 



Fig. 43. 



Denna art igenkännes från alla närbeslägtade genom skarpt 

 brännande pepparsmak, lindrigt rodnande kött, fidiXXit frånvaron 

 af ring. Hatten är kanelfärgad, 1 — 3 tum bred, dynlik, naken, 

 matt glänsande med rödbruna, på undra sldaii mÖ7-kt hommgs- 

 gida fröpipor. Foten \\ tum lång, är rödaktigt brun, tunn, böjd, 

 vid marken afsmalnande och gul. Köttet är gulaktigt, i luften 

 lindrigt vinrodnande, luktlöst, men med brännande pepparsmak. 

 Träffas allmän, särdeles under regniga år mot slutet af sommaren 

 samt länder hösten i skogsbryn och på hedar. Anses skadlig. 



Ätlig Rörsopp (Boletus edulis. Bull.). 



Fig. 17. 



Ätliga Rörsoppen tillhör den grupp af ätbara Rörsoppar, 

 som utmärker sig genom hvitsprängda, vid foten något intryckta 

 fröpipor utan röd mynning. Den igenkännes från de öfriga 



