66 



groddsäckar, hvilka viinligen innehålla 8 frökorn. Mössan är 

 grå, stötande i brunt, rödt, gult eller grönt, foten hvitaktig, 

 ofta ihålig. De med mössa — egentliga Murkelsvanqxir — vexa 

 nästan uteslutande på jo7'den, hafva alla mild och behaglig, 

 aldrig vridrig lukt, sakna råa smak samt äro alla ätbara. 

 Många af dem äro utsökt läckra och användes allmänt redan 

 i forntiden. De framkomma tidigt på våren efter första varma 

 regn, försvinna vanligen under sommaren, men återkomma ofta 

 på hösten, särdeles om denna är varm och fuktig. De trifvas 

 i synnerhet på gamla milbottnar och svedjeland, älska mera 

 löfskog än barrskog samt förekomma äfven på öppna ängar 

 och hedar. Mest älska de djup mylla eller lerbotten och träffas 

 sällan på mager sandgrund. Alla förvaras och anrättas pä 

 samma sätt som Läckra Murklan (Moi'chella esculenta). De 

 kunna icke förblandas med några giftiga svampar af närstå- 

 ende slägten, emedan dessa, utom öfriga skiljetecken, lätt igen- 

 kännas på sin vidriga lukt. 



Murkla (Morchella. L.). 



Den köttiga, nästan alltid ihåliga foten uppbär en regel- 

 bunden, aldrig ^flikig, 7iågot kägellik (klocklik, äggformad eller 

 rundaktig) mössa, som utanpå genom talrika veck är delad i 

 nätformiga rutor, hvilka helt och hållet äro betäckta med det 

 färgade fruktlagret. Hatten och foten äro ihåliga, någon gång 

 fyllda med spindelväfslik, nästan omärklig märg, och de båda 

 håligheterna sammanflyta. 



På mössans yttre yta framkommer det hos detta slägtes 

 alla ailer nätådriga fruktlagret. Först framträder detta såsom 

 en blek, slemig, tunn substans, sedan blir denna fastare, mera 

 färgad, tjockare och skrynklig samt får småningom sin fulla 

 utveckling. När fröstoftet är moget, utkastas det ur hyl- 

 sorna och öfvertäcker såväl sjelfva svampen som föremal i 

 närheten med ett hvitt eller hvitgult puder. 



Murklorna hafva svag, behaglig lukt samt råa ingen be- 

 stämd smak. Nästan alla arterna förekomma om våren efter 

 varma regn; höstetiden visa de sig sällan, utom efter varma 

 och fuktiga somrar. De äro alla ätbara och läckra samt öfver- 

 allt värderade. 



