68 



i botten skrynkliga fält samt genoin valsformig, kort, dät och 

 livit fot. Hela svampen är 2 — 4 tum hög, sällan derutöfver, 

 med gulbrun, någon gång mörkare, ofta blek eller vaxgul, hvit- 

 aktig eller srautshvit mössa. Köttet är mörkt och saftigt med 

 svag, angenäm lukt och smak. Träffas om våren på ej alltför 

 sänka ställen i skog och buskmark öfver hela Skandinavien, 

 helst på saiidblandad lerbotten, samt är en af de läckraste 

 inom slägtet. 



Stenmurkla (Gyromitra. Fries). 



Detta slägte är ganska niira beslägtadt med föregående, 

 inen afviker genom rundadt upphlåst disk, försedd med upp- 

 höjda, oregelbundna, kuUriga åsar, som med hvarandra öfver- 

 iillt utan ordning sammanflyta. Stenmurklorna öfverensstämma 

 till vextsätt och egenskaper hufvudsakligen med de egentliga 

 Murklorna. 



Allmän Stenmurkla (Gyromitra esculenta. Fries). 



Fig. 29. 



'e* 



Allmänna Stenmurklan är jemngod med de läckraste bland 

 de egentliga Murklorna, hvilka den dessutom öfverträffar i storlek. 

 Mössan 1 — 3 tum hög, 2 — 4 tum bred, är uppblåst, oregelbun- 

 den, nedtill inböjd, här och der sammanvext med foten, vax- 

 artad och spröd, till färgen brun eller svartbrun med hoptrass- 

 lade, oregelbundna åsar. Fälten eller groparna mellan dessa 

 äro föga insänkta och ofta beklädda med hn, hvit ludd. Foten 

 är omkring \\ tum hög, sällan valsformig, vanligen knölig eller 

 oregelbunden, alltid slät samt tordjupningarne ofta klädd med 

 fint hvitt ludd, inuti ihålig samt försedd med flera oregelbundna, 

 mindre haligheter. Smak och lukt äro behagliga, men svaga, 

 köttet mört och läckert. Förekommer mest om våren och hösten, 

 någon gäng under fuktiga år äfven sommartiden, öfverallt i 

 hela Skandinavien, helst på högt liggande, skuggiga, fuktiga 

 och nakna platser i barrskog på sandbotten, äfvensom vid väg- 

 kanter. Förvaras och tillredes på samma sätt som de egentliga 

 Murklorna. 



