73 



Vårtiga Röksvampen förekommer mycket allmän under 

 sommar och höst. Likasom alla öfriga samslägtingar är den 

 ätbar endast så länge dess hött är rent kvitt. 



Päronforniiga Röksvampen (Lycoperdon pyrifornie SchäfF.) 

 liknar till storlek och skaptiad ett mindre päron, saknar de 

 tagglika utvexterna samt är endast betäckt med fina fjäll. Den 

 är temligen härd och seg, nedtill starkt afsmalnande och lätt 

 igenkänd genom sina grofva rötter. Den är till färgen hvit- 

 aktig, stötande i grått eller gulbrunt, vexer på sandbotten 

 eller ruttna stubbar och är till mat den minst användbara inom 

 sitt släate. 



•fe"- 



Stor Röksvamp (Lycoperdon Bovista. L.). 

 Fig. 32. 



Utmärker sig från föregående arter genom sin klotrmnda 

 form och sin storlek, ofta inemot 1 qvarter i diameter. Utvändigt 

 är den beklädd med en upptill vanligen rutigt fårad, sällan helt 

 slät eller finluden öfverhud, som upptill är tjock och lätt skild 

 från underhuden, nedtill tunnare och samraanvext med den- 

 samma. Under denna hud finnes en mjukare och finare af tZ^Ä;- 

 gul, äldre grå färg, som slutligen sönderbrister upptill, hvarefter 

 fröstoftet förflyger. 



Till egenskaper, köttets beskafi^enhet och tillagning m. m. 

 liknar densamma andra bättre arter af sitt slägte. Den före- 

 kommer öfver hela Skandinavien från våren till hösten på 

 gräsbevuxna ställen. 



En ännu större art är Jättelika Röksvampen (Lycoperdon 

 giganteum Batsch), som ofta har öfver 1 fots diameter, ja, exem- 

 plar äro funna, hvilka haft öfver 2 fots diameter och vägt 18 

 skålpund. Afven denna art är funnen i medlersta och södra 

 Sverige, men sparsamt. Då emellertid en enda svamp kan 

 vara tillräcklig till ett mål för ett helt hushåll, torde denna 

 (jemte Stora Röksvampen) mer än de flesta andra svampar 

 förtjena att odlas, hvarvid försök böra anställas på likartade 

 ställen med dem, der de förekomma i naturen. 



