18 Mötet den 3 november 1900. 



Hvad slutligen frukten vidkommer, så synes den gå sin 

 undergång till mötes på ett mycket tidigt stadium af sin ut- 

 veckling därigenom att fruktskaftet ruttnar bort. Äfven häri 

 framträder således växtens hybrid-natur. 



Tilläggas bör att jämförelsematerialet, som tjänat till grund 

 för dessa undersökningar, härstammade från samma lokal som 

 hybriden själf, och visade detsamma en stor konstans i de ka- 

 raktärer, som på olika orter kunna vara variabla, såsom bla- 

 dens form, ståndarenas och märkenas färg m, m. Hybridens afvi- 

 kande utseende var därför så mycket mer påfallande.» 



Amanuens Harald Lindberg lemnade följande med- 

 delande 



Om de i Finland förekommande Montia-formerna. 



Vid nyligen företagen granskning af de i museets och 

 mina samlingar förvarade exemplar af Montia fontana L. från 

 Finland, Skandinavien och Kontinenten har jag angående dessa 

 former kommit till en uppfattning, som afviker från den i H. 

 M. F. ed. II uttalade, hvarför jag för Sällskapet vill framlägga 

 resultaten af mina undersökningar. 



C. C. Gmelin uppdelade i sin Flora Badensis (1806) Linnés 

 Montia fontana i tvänne arter, M. minor och M. rivularis. Den 

 förra karaktäriserar han genom följande diagnos: »caule erecto, 

 divaricato, foliis connato-sessilibus, oblongo ovatis», medan M. 

 rivularis skulle utmärka sig genom: »caule debili, dichotomo, 

 fohis oppositis sessilibus obtuse-lanceolatis, crassiusculis» samt 

 afvika från M. minor genom: »caulibus longioribus palmaribus, 

 pedalibus et altioribus, debilibus, erectiusculis, aut prostratis, 

 radicantibus, longius ramosis; ramis oppositis per dichotomiam 

 divisis; foliis multo longioribus, lanceolato-linearibus, obtusis, 

 5—9 hneas longis, ultra binas latis, glabris, laete et amoenissime 

 viridibus, crassiusculis.» Om frönas utseende nämner han intet. 



Frönas olika beskaffenhet lägges åter afAd. deChamisso, 

 som i Linnasa, Bd. VI, p. 565 (1831) uppställer en ny art, M, 



