Siperialaisen lehtikuusen (Larix sibirica Led.) 



länsirajasta. 



Kirjoittanut 



A. K. Cajander. 



Tarkemmin tietämättä, missa lehtikuusen länsiraja oikeas- 

 taan kulkee, ehdotti jo Trauvetter aikoinaan juuri sitä kasvis- 

 tollisen alueemme itäiseksi rajaksi. Eräässä aikaisemmassa esi- 

 tyksessä ^) olemme osoittaneet, etta tosiaankin on syytä ulontaa 

 Fenno-Skandian aluetta lähimmiten niille tienoille, missa Larix 

 sibirican läntisimmät etuvartiot övat. Samoille seuduille on 

 nimittäin suuren joukon muitakin siperialais-pohjoisvenäläisiä 

 kasveja — kaikkiaan kolmatta kymmentä Suomelle outoa — 

 täytynyt pysäyttää liikkeensä länttä päin. Fenno-Skandialle vie- 

 raat topografiset ja geologiset muodostumat alkavat heti maini- 

 tun rajan toisella puolella. 



On omituista, etta siksi tärkeän ja helposti tunnettavan 

 puulajin kuin Larix sibirica'n länsiraja tähän asti on ollut san- 

 gen vaillinaisesti tunnettu. Schrenk ^) ilmoittaa matkallaan Pie- 

 tarista Arkangeliin kuulleensa, etlä lehtikuusia löytyisi Kema- 

 joen varrella, 4 penikulman päässä maantieltä pohjoiseen, sekä 

 Uhta-joen latvoilla; itse oli hän kuitenkin tavannut lehtikuusia 

 västa 7 virstaa Konevolta (lähellä Bereschne-Dubrofskia) etelään. 



1) Meddelanden af Societas pro Fauna & Flora Fennica. 26. Helsinki. 

 1900. 



2) A. G. Schrenk, Reise nach dem Nordosten des europäischen Russ- 

 lands. Tartto 1848 ja 1854. 



