Mötet den 2 februcari 1901. 75 



och fortskredo härifrån så småningom mot basen. De fastare 

 delarna, såsom kärlknippen o. d. lemnades af djuren orörda, 

 antaghgen emedan de voro för hårda för dem. Dessa delar af 

 gurkorna torkade därför bort och kvarblefvo såsom ett grått 

 eller brunt bihang. Då angreppen aldrig skedde öfver hela 

 gurkan på en gång, erhöll denna ett mycket egenartadt utseende, 

 i det basen kunde vara alldeles frisk, medan af spetsen åter- 

 stod endast de förtorkade, hårda partierna. 



Egendomligt nog var denna acarid föga Ijusskygg, så- 

 som vanligen är fallet med hithörande djurformer, utan upp- 

 trädde den i drifbänkar, hvilka voro starkt utsatta för solsken. 

 Ej häller syntes djuren inskränka sina angrepp till de mörkare 

 delarna af dygnet, utan till och med midt på dagen, under det 

 starkaste solskenet, syntes de på öfre sidan af på marken lig- 

 gande gurkor. 



Det synes, som om djuren hufvudsakligast angripa sådana 

 gurkor, hvilka äro i beröring med marken. Till dessa hafva 

 äfven de ganska tröga krypen lättare tillträde. Som ett värk- 

 samt skydd mot oribatidens angrepp torde därför kunna rekom- 

 menderas att söka uppstödja gurkplantorna så, att de yngre 

 frukterna ej komma i beröring med marken. 



1 Esbo inskränkte sig angreppen uteslutande till i drif- 

 bänkar odlade prässgurkor, medan åter på kall jord utsådda 

 s. k. ryska gurkor helt och hållet gingo fria från djurens an- 

 grepp. De skador, som djuren orsakade, voro ganska svåra, 

 ity att åtminstone hälften af gurkskörden härigenom gick förlo- 

 rad. Arten torde äfven hafva uppträdt såsom skadedjur under 

 sommarens lopp på andra ställen i Helsingfors omnäjd. 



Tyvärr kunde ej utrönas, när angreppen tagit sin början. 

 I slutet af juli, då arten först uppmärksammades, förekom den 

 redan i mycket stort individantal, och samtidigt iakttogs äfven 

 starkt angripna gurkor, hvarför förödelserna antagligen redan 

 fortgått en längre tid. Ännu i slutet af augusti förekom den 

 ganska rikhgt. 



Dr E. Nordenskiöld, som närmare granskat ifrågavarande 

 Oribatid, har om den meddelat följande: 



