Årsmötet den 13 maj 1897. 61 



sedermera under 1860-talet tillfälle att deltaga uti flere af de 

 från Sverige utsända expeditionerna till höga norden. Ar 1861 

 följde han med 0. Torell till Spetsbergen och Finmarken. Efter 

 det han år 1863 besökt Bohuslän, deltog har år 1864 uti A. E. 

 Nordenskiölds expedition till Spetsbergen, likasom äfven i den, 

 som verkstäldes år 1868. Under dessa forskningsresor, hvilka 

 kompletterades genom studier under vintrarne 1862 — 65 i Stock- 

 holm och år 1866 i Danmark, Tyskland och Schweiz, förvärf- 

 vade sig Malmgren synnerligen grundlig kännedom af den höga 

 nordens då för tiden så föga utredda fauna och flora. Därom 

 vittna hans åren 1862 — 67 utgifna många och högt uppskat- 

 tade afhandlingar om Spetsbergens och delvis äfven Finmar- 

 kens däggdjur, foglar och fiskar äfvensom Spetsbergens fanero- 

 gamflora. Att han förutom på originalspråket offenliggjort alla 

 dessa jämväl uti utländska journaler har väsentligen bidragit 

 till att göra resultaten kända och till att denne vår landsman 

 fått bland samtidens naturhistoriska forskare intaga ett aktadt 

 rum. I detta afseende medverkade väsentligen äfven det arbete 

 Malmgren såsom specialforskare på de nordiska hafs-annulater- 

 nas område åren 1865 — 67 nedlagt uti sina kända stora publi- 

 kationer härom. Genom sina resor i Norden blef Malmgren 

 jämväl förtrogen med det inflytande glacialperioden utöfvat på 

 den skandinaviska naturen, och såsom ett uttryck häraf torde 

 kunna anses ett par smärre uppsatser om »Spår af en hög- 

 nordisk Flora i sydöstra Finland» (Botaniska Notiser, 1866) 

 och om vilkoren för Mammutens forntida existens i Finland 

 (1875). 



En del af sitt arbete om hafsannulaterna offentliggjorde 

 Malmgren 1867 såsom speciinen för professionen i zoologi vid 

 vårt universitet, dock utan att han vann målet. Han blef emel- 

 lertid senare, år 1869, utnämnd till e. o. professor. Inom vårt 

 Sällskap var han zoologisk intendent 1859 — 62 och vice-ordfö- 

 rande åren 1868 — 72. 



Malmgrens intelligens, energi och vidsträckta kunskaper 

 läto hoppas att han därefter både inom Universitetet och vårt 

 Sällskap komme att utöfva en välgörande och pådrifvande verk- 



