Societas pro Fauna et Flora Fennica 1871 — IS!)f>. Ii:; 



aktuel redan på hösten 1869, då uti finska samlingen skulle in- 

 ställas insekter samlade i ryska Karelen dels af Gunther dels af 

 Sahlberg, hvilket kategoriskt förbjöds af professor Mäklin. Den 

 8 december samma år skildrade Sahlberg inför Sällskapet sin 

 på Henningska fondens bekostnad utförda resa och uttalade 

 dervid sin önskan att få samlingarna införlifvade med finska 

 museum, samt utbad sig Sällskapets förmedling; men också 

 härigenom erhölls ingen framgång. Tvärtom tillspetsade sig 

 konflikten vid mötet den 3 mars och den 9 april 1870 derhän, 

 att ledsamma förvecklingar kunde befaras. En komité anmo- 

 dades att utreda Sällskapets juridiska ställning till samlingarna 

 och lämpligheten af en vädjan till Consistorium academicum 

 Omsider föredrog dock Sällskapet att låta frågan afveckla sig i 

 stillhet, hellre än att utsätta sig för fortsatta svårigheter. Pre- 

 fekten hade nemligen medgifvit, att i ett extra bihang till finska 

 samlingarna finge sammanställas de genom Sällskapet inkomna 

 gåfvorna från orter bortom landets politiska gräns; deremot 

 skulle med allmänna systematiska samlingarna förenas de insek- 

 ter, som från samma trakter insamlats på Henningska fondens 

 konto eller eljes erhållits. Och i enlighet härmed äro jemväl 

 de närmast följande trienniiredogörelserna affattade. 



Hela resultatet af denna disharmoni inskränkte sig sålunda 

 dertill, att vid det fortsatta uppställandet af de finska insekt- 

 samlingarna alltid för de ostliga exemplaren och arterna lem- 

 nades »reserverade platser», hvilka dessa i sinom tid intogo 

 efter år 1883. Ehuru episoden alltså blef betydelselös, har den 

 dock här blifvit anförd af orsak att den lemnar en blick på de 

 »omständigheter», som tidigare betingat finska insektsamlingar- 

 nas stagnation under ett decennium. Och tager man tillika i 

 betraktande nästföregående prefekts redan ofvan omtalade upp- 

 skattning af Sällskapets insektsamling såsom bytesmaterial, så 

 låter samma episod oss förmoda hvilket öde skulle nått de af 

 Sällskapet sammanbragta insektsamlingarna, i händelse de ge- 

 nast år 1858 skulle blifvit omhändertagna af Zoologiska Museum. 

 Verklighetens »in rebus dubiis nihil» innebar otvifvelaktigt det 

 mindre ofördelaktiga sättet att vårda samlingen, ehuru detta i 

 början ingalunda tycktes vara fallet. 



