Mötet den 3 december 1898. 35 



Hintze framhåller i sin artikel att denna fågel, som af honom 

 för resten fullkomligt oriktigt uppgafs såsom hufvudsakligen 

 förekommande i den inre skärgården, på intet sätt kunde anses 

 skadlig, utan tvärtom genom sin stora vaksamhet vore en af 

 skärgårdens nyttigaste fåglar, äfvensom att uppgifterna om dess 

 benämning »beckasin» vore falska. 



Då jag bevistat of van åsyftade möte, vill jag i anledning 

 häraf anföra såsom grund för att jag icke reserverat mig mot 

 mötets fattade beslut, så vidt det rörde strandskatan, den om- 

 ständighet att fågeln på min uppmaning omständligt beskrefs af 

 den talare, som först omnämnde densamma, af hvilken beskrif- 

 ning framgick att talaren med sin benämning »beckasin» tyd- 

 ligen åsyftade Hcematopus-^ att andra närvarande allmogemän 

 och äfven kyrkoherden Nordqvist, hemma från Åland, intygade 

 att en sådan fågel i deras hemtrakt kallades »beckasin»; att 

 flere närvarande försäkrade att denna fågel vore skadlig för 

 ådäggen och förtjänt af att förföljas; äfven kyrkoherden Nord- 

 qvist sade sig hafva hört af allmogen att den angrep äggen. 



Ehuru Hcematopus^ såsom väl bekant, i faunistiska arbe- 

 ten uppgifves hufvudsakligen lefva af maskar, snäckor och muss- 

 lor m. m. dylikt, ansåg jag mig gent emot de lemnade öfver- 

 ensstämmande uppgifterna af allmogemän, hvilka hela sitt lif 

 varit i tillfälle att observera fågeln, icke berättigad att förklara 

 desamma såsom fullständigt grundlösa och mot dem inlägga 

 min gensaga, helst det mer än en gång visat sig att »fackmän» 

 haft skäl att rätta sina förut fattade åsikter genom att taga 

 hänsyn till folkets mången gång större erfarenhet beträffande 

 djurens lif. Alldeles omöjligt anser jag det icke heller vara att 

 en fågel med en så pass kraftig näbb, som Hcemafopiis, kunde 

 förgripa sig på ådäggen, ehuru visserligen den omständigheten 

 att dessa vanligen läggas ett stycke från själfva stranden, där 

 ju strandskatan plägar uppehålla sig, gör det troligt att sådant 

 blott undantagsvis eger rum. 



I anslutning till detta meddelande sade sig redaktör P. 

 Hj. Olsson under sin vistelse såväl på Åland som i Abo skär- 

 gård hafva erfarit, att Hcematojjus jämte andra vadare af all- 



