3. XII. 1910. Sundvik, Iakttagelser angående humlorna. 57 



Den spiralformiga körteln är uppfylld af tresidiga, starkt 

 granulerade celler. Professor Kolster tydde kornen som 

 „sekretkorn". Cellerna hade ett helt annat utseende än de 

 utom körteln liggande. 



2. Kanske kunde följande observation anses gifva vid 

 handen, att Volucella-larven stundom försöker angripa själfva 

 humlan. En af dagarna före den 20 augusti sistlidne som- 

 mar såg jag i en buskskog en humlehona (vise), som på allt 

 sätt sökte höja sig till flykt, men förgäfves. Hon kom ej 

 högre än till 2 å 3 decimeter, föll därpå ned till marken. 

 Då jag fann detta abnormt, tog jag med näsduken fatt i 

 humlan och fann till min häpnad, att en Volucella-larv med 

 sina fotliknande utsprång omklamrade humlans abdomen 

 på undre sidan. Den släppte dock snart sitt tag, och hum- 

 lan, numera fri, flög bort. Då jag antog, att humlans bo ej 

 kunde vara synnerligen aflägset, sökte jag efter detsamma, 

 och, mycket riktigt, det fanns i mossan alldeles i närheten. 

 Vid öppnandet funnos där blott några torna kokonger och 

 ett par Volucella-larver. 



Sökte Vohicella -larv en förflytta sig från det torna boet, 

 eller ville den kanske angripa humlan själf för att komma 

 åt föda? Se där frågor, som ej så lätt låta sig besvaras. 

 Larven tog jag till vara; och just densamma blef af profes- 

 sor Kolster undersökt. 



3. Humlepar in copula. Den 18 augusti detta år 

 befann jag mig i Kyrkslätt socken invid ett berg, på norra 

 sidan därom. Därunder fästes min blick vid, som det tycktes, 

 en ovanligt stor insekt, som kom flygande från NW, en in- 

 sekt, som att döma af storleken måste vara obekant i Nor- 

 den. Den slog sig ned på en ljungbuske; och nu fann jag, 

 att det var en mängd humlor, som voro på bröllopsfärd. 

 Honan, som uppbar icke mindre än 5 andra humlor, däraf 

 en „in copula" och 4, som höllo sig fast, dels på honan, 

 dels på hanen, drog sig snart med sitt följe till undre delen 

 af den ljunggren, hvarpå den slagit sig ned. Jag hade ett 

 förstoringsglas af omkr. 5 centimeters diameter och kunde 

 därmed betrakta sällskapet på ett par, tre decimeters afstånd. 



