142 O. M. Reuter, Östersjöbäckenets Aphelocheirus-arter. 6. V. 1911. 



Horvåth framhållna olikheterna, såsom den smalare bak- 

 kroppen, äger ingalunda alltid sitt motstycke i verkligheten, 

 och de från färgen hämtade karaktärerna äro af mycket 

 ringa betydelse för arternas åtskillnad. Redan Frey-Gess- 

 ner framhåller i sin „Sammelbericht aus den Jahren 1869 

 und 1870" (Mittheil. Schweiz, entom. Ges. III, 1871, p. 320), 

 att han i Aabach vid Lenzburg af Aphelocheirus funnit såväl 

 alldeles svarta exemplar, hvilka sålunda öfverensstämma med 

 A. nigrita Horv., som sådana med mycket gult på hufvud, 

 thorax, vingrudiment och andra kroppssegment. Det är 

 mycket troligt, att de alldeles gula exemplar, på hvilka 

 Horvåth uppställt sin aestivalis, äro nyss utkläckta, och att 

 det svarta pigmentet uppstår vid tilltagande ålder. Enligt 

 Ussing är larven af A. montandoni till en början gul och 

 blir först senare svartaktig. Måhända uteblir den svarta 

 pigmenteringen äfven i vissa slags vattendrag, beroende på 

 de därstädes rådande fysikaliska förhållandena. Detta allt 

 är frågor, som ännu skulle förtjäna en närmare undersökning. 

 Det är därför jag härmed ville anbefalla arterna af detta 

 släkte i våra insektsamlares åtanke. Också deras geogra- 

 fiska utbredning är, såsom redan nämnts, mycket litet ut- 

 forskad. Men det är ganska troligt att de, blott de på 

 lämpligt sätt eftersökas, skola anträffas mångenstädes i vårt 

 land. I Upland voro de enligt Trägård h välbekanta för 

 allmogen, som, på grund af deras likhet med vägglössen, 

 benämnde dem skäktor. Herrar Silfvenius och Axelson 

 hafva icke lämnat några närmare upplysningar om beskaf- 

 fenheten af de lokaler, hvarest de anträffat de af dem funna 

 exemplaren, men enligt Bianchi och Birula tyckes Aphe- 

 locheirus lefva äfven i brakvatten. De af Trägårdh och 

 Ussing omtalade exemplaren äro funna i åar, den förras 

 midt i strömfåran på 1 1 / 2 — 2 m djup, den senares på 2 — 4 m 

 djup och på ställen, där strömmen är stark samt vegetation 

 saknas. Däremot uppger Frey-Gessner (1. c), att han 

 funnit Aphelocheirus i Schweiz i bäckar med riklig vegetation 

 af Chara, Ranunculus och andra finbladiga växter, och Rei- 

 ber och Puton meddela (Cat. Hem. Het. Als. et Lorr.), att 



