13. V. 1911. Ordförandens årsberättelse. 151 



vida utöfver den enskildes, är det icke likgiltigt, om dess 

 årliga verksamhet beror af rena tillfälligheter eller bedrifves 

 målmedvetet. Lika naturligt som det är att Sällskapet icke 

 griper efter mål, som ännu ligga utanför dess räckvidd, lika 

 själfklart är det att andra frågor, som efter hand kunna tagas i 

 angrepp af mera försigkomna medlemmar, icke få bli liggande 

 oberörda, när de af en eller annan orsak redan kunna beaktas. 



Det förefaller mig som borde Sällskapet tid efter annan 

 så att säga revidera sin ståndpunkt, jämföra sin hittills ut- 

 vecklade verksamhet såväl med sina småningom ökade arbets- 

 krafter som ock med de yttre hjälpmedel, som samtiden er- 

 bjuder, alltså kritiskt granska sitt program. De intresserade 

 medlemmar, som äga nödig mognad och kompetens, borde 

 gemensamt söka utreda, huruvida icke några forsknings- 

 frågor blifvit obeaktade, emedan blickarna icke kommit att 

 riktas åt detta plan, och huruvida dessa likvisst icke borde 

 få bli på efterkälken, samt om icke andra frågor, som förut 

 varit oåtkomliga, småningom kunna komma på dagordnin- 

 gen tack vare det arbete, som på helt andra forskningsom- 

 råden utförts och indirekte kan förhjälpa något af våra pro- 

 blem närmare sin lösning. 



Jag tager mig friheten belysa det sagda med en hän- 

 visning till frågan om arternas utbredning, den som ju 

 ligger allra närmast till hands när en gång grundvalen — 

 samlingar och artlistor — blifvit någorlunda fullbordad. 



Vidkommande Sällskapets botaniska verksamhet fram- 

 ställdes redan år 1872 af J. P. Norrlin särskilda synpunkter 

 och önskemål rörande grunderna för anordnande af de bota- 

 niska exkursionerna i Finland (Notiser 13, sid. 437 — 445). Se- 

 dan denna tid har kännedomen om vår flora och vegetation 

 i betydlig mån framskridit, men icke desto mindre är ännu 

 mycket ogjordt på detta område, enligt hvad jag under sam- 

 språk med min nyss nämnda, mångårige vän erfarit; och vill 

 jag, för belysande af det nuvarande sakläget, här i korthet 

 anföra de brister, som denne för mig framhållit. 



Det säger sig själft, att Sällskapet fortfarande bör upp- 

 muntra och inöfva nybegynnare, som genom arbeten i sina 



