42 Mötet den 2 april 1898. 



Arten är vidt utbredd; dess nordligaste fyndorter hafva hittils 

 varit Upsala och Petersburg. 



För nämda tre arter äro sålunda de finska fyndorterna af 

 alla nu kända de nordligaste.» 



Docent K. M. Levan der uppläste ett skriftligt meddelande 

 af student J. Briining om 



Riikor, häckande pa en holme i Kjulo träsk. 



»Under ett af mina ströftåg i Kumotrakten våren 1896 er- 

 höll jag meddelande om att en råk koloni skulle finnas på en 

 ö i Kjuloträsk. För att öfvertyga mig om att det värkligen 

 var råkor, som uppehöUo sig där, begaf jag mig genast efter 

 erhållen underrättelse härom till ort och ställe. Det var dock 

 redan sent lidet på kvällen, då jag kom fram, hvarför jag beslöt 

 att först påföljande morgon begifva mig till deras häckplatser. 



Inspektorn på den gård, där jag tillbragte natten, berättade 

 mig att kolonin, som värkligen bestod af råkor, uppehållit sig 

 i trakten i många år, men att den därunder ej märkbart till- 

 växt. Han kunde ej förklara orsaken härtill. På hösten, då 

 ungfåglarna just flugit ut, var svärmen nog större än vanligt, 

 men då kolonin följande vår kom tillbaka, var den ungefär lika 

 stor som föregående vår. Äfven bonas antal, som för öfrigt är 

 lätträknadt, tyckes ej ökas. Bona äro nämligen, såsom jag se- 

 dermera erfor, alla belägna i en liten talldunge på ett mycket 

 begränsadt område och upptaga endast ett 20-tal träd, med ett 

 eller flere bon i hvarje. 



Tidigt på morgonen begaf jag mig öfver till ön för att 

 närmare taga reda på fåglarnas häckplats och om möjligt komma 

 åt några ägg. Detta var dock ej så alldeles lätt, då råkorna 

 för sina bon tyktes hafva valt de smalaste, mest kvistfria trä- 

 den. Tvänne ägg, till färgen mycket olika hvarandra, funnos i 

 det bo, till hvilket jag uppklättrat. På det ena ägget var den 

 mörkbruna, på det andra den ljusgröna färgen förhärskande. 

 Fåglarna uppgåfvo förfärliga skrän, då jag borttog äggen. 



