56 Årsmötet den 15 maj 1898. 



I likhet med hvad föregående år varit fallet har Besty- 

 reisen hållit ett antal sammanträden, under hvilka särskilda 

 frågor blifvit förberedda. Några af dem hafva föredragits för 

 Sällskapet och af detsamma blifvit antagna. Det har galt upp- 

 slag, som för Sällkapet framtida program kunna hafva mycken 

 bärvidd. På förslag af prof. Norrlin har beslutits skrida till 

 åtgärder att förekomma de förödelser, för hvilka sällsynta eller 

 eljes anmärkningsvärda växtarter utsättas, i det de sköflas an- 

 tingen för botaniska behof eller såsom medicinala eller prydnads- 

 växter; i syfte att stäfja ofoget skall ett cirkulär till skollärare och 

 allmänheten utfärdas. Densamme har därjämte föreslagit, och 

 Sällskapet har jämväl uppdragit detta åt sina exkurrenter, att 

 närmare studera de förändringar vegetationen lokalt undergår i 

 följd af kulturella orsaker. Likaledes har Sällskapet, på grund 

 af samma initiativ, beslutit återupptaga den af andra tidigare 

 vakta frågan om nödvändigheten af att reservera s. k. naturpar- 

 ker, i hvilka naturen finge kvarblifva i så vidt möjligt ostördt 

 skick, för att vittna om det ursprungliga Finland, som eljes förr 

 eller senare i följd af den fortskridande odlingen alldeles skall 

 försvinna. Förslaget har denna gång antagit en form, som 

 borde möjliggöra dess realiserande, den nämligen, att lämpliga 

 partier af kronojord tilsvidare för en längre tid blefve fredade, 

 hvarefter i framtiden närmare åtgörande kunde träffas om par- 

 kernas fortfarande fredande, genom hvilken åtgärd dock något 

 blefve gjordt, innan det är alldeles för sent. Slutligen har ge- 

 nom ett beslut af Sällskapet ett mera intensivt personligt sam- 

 arbete mellan särskilda dess medlemmar i och för speciella upp- 

 gifter stälts i utsikt, en åtgärd, som ej blott kan leda till posi- 

 tiva vetenskapliga resultat och tillgodogörande af de krafter, 

 som finnas inom Sällskapet, utan ock utgöra en garanti för att 

 arbetet skall fortgå mera oberoende af tillfälliga hinder för de 

 enskilda medarbetarne. Enligt min personliga öfvertygelse skulle 

 anordningen i all synnerhet gagna därigenom att inom vårt 

 samfund en kraftigare samkänsla utbildades och i följd däraf 

 ett än mer pulserande vetenskapligt lif komme till stånd. 



