Mötet den 10 februari 1900. 53 



Gentianacece, bladen äro 2 eller 8 motsatta eller kransvisa, hela 

 och helbräddade samt vanligen oskaftade. Denna skiljaktighet 

 mellan i öfrigt så närbeslägtade grupper fordrar en förklaring. 

 Teoretiskt synes oss densamma tämligen sjelffallen: då Me- 

 nyanthes blifvit en vattenväxt, hvars stjelk ombildats till en 

 flerårig horizontal rotstock, ha bladen ej kunnat förblifva krans- 

 vist stälda såsom hos Gentiana, utan deras gemensamma slida har 

 lösgjort sig från stjelken, uppfläckts å ena sidan och förlängt 

 sig till ett slidlikt bladskaft, hvarigenom bladskifvan kunnat 

 höja sig upp ur vattnet och nu af de ursprungligen tre kransvisa 

 bladen bildats ett enda trefingradt blad. 



Denna fråga har ett ännu större växtsystematiskt intresse 

 därigenom, att motsatta och helbräddade blad ej allenast före- 

 tinnas hos Gentianacece. utan äfven hos de med den närmast 

 beslägtade familjerna, nämligen å ena sidan Apocynacece och 

 Asclepiadaceoe, å den andra sidan Loganiacem och den med denna 

 på det närmaste förbundna familjen Ruhiacece. Den sisnämnda 

 stora familjen skiljer sig visserligen från de öfriga genom sitt 

 med fruktämnet hopväxta blomfoder, men denna utveckling har 

 försiggått så gradvis, att gränsen mellan Ruhiacece och Loga- 

 niacem ännu icke kan anses säkert utstakad. — Alla de nu 

 nämnda fem växtfamiljerna synas utgöra en sammanhängande 

 naturlig grupp eller serie af Sympetake. 



För att återgå till Gentianacece, så synes det stora slägtet 

 Gentiana och däraf främst G. lutea mest närma sig till Meiiyanthes. 

 Sagda art är storväxt med stjälk af samma tjocklek, som rot- 

 stocken hos vattenklöfvern; har motsatta blad, som äro hopväxta 

 till en på två sidor klufven slida samt ett blomfoder, som är 

 uppklufvet å inre sidan till form af en spatha, hvilken uppbär 

 foderflikarna. Denna egendomliga förändring af ett regelbundet 

 blomfoder eger rum hos många arter af Gentiana och om vi 

 tänka oss en likartad förändring försiggången med en trebladig 

 bladkrans, blefve resultatet just ett Menyanthes-h\aå. 



Professor J. A. Palmen tog till ordet i anledning af de 

 graverande anmärkningar, hvilka nyligen såväl i den inhemska 



