76 Mötet den 7 april 1900. 



funnit, så godt som uteslutande lefva i brända skogar, och att 

 sådana lokaler sällan träffas annorstädes än här i norden. De 

 från vårt land nybeskrifna arterna, särskildt A. Iceviusculus 

 Reut., har jag sällan förgäfves sökt, då jag träffat på någon ny- 

 ligen af skogseld härjad barrskog och med ifver och uthållighet 

 från sotiga och kådiga granstammar afskrapat den lösa och 

 spruckna svartbrända barken och sållat densamma uti ett groft 

 insektsåll. Detta gäller såväl i södra och mellersta delen af 

 vårt land som i norra Lappland. Det synes mig ganska troligt, 

 att dessa Hemipter-arter, i likhet med ett antal andra för vårt 

 land egendomliga skogsinsekter, småningom komma att dö ut, 

 då kulturen stiger och skogarna få värde och omvårdnad. Utom 

 de af herr Reuter omnämnda Aradus-aTterna. har jag på sotiga 

 barrträdstammar tagit de tvenne vackra A. signaticor7iis F. Sahlb. 

 och A. anisotomus Put., hvardera utmärkta genom krithvita rin- 

 gar på antennerna och hvardera hörande till Europas sällsyntaste 

 Hemiptera. Dessa, likasom de förut berörda, antyda genom sin 

 sotsvarta färg sin vistelseort, då de flesta andra arter af släg- 

 tet, som äro ljusare, af grå eller brun färg, lefva på träsvam- 

 par. I sammanhang härmed ber jag att få uppmana våra ento- 

 mologer och exkurrenter att, då de äro i tillfälle därtill, an- 

 ställa flitiga undersökningar uti sådana skogar, synnerligast bland- 

 skogar med gamla träd, som nyligen (2 — 5 år tidigare) härjats 

 af skogseld, emedan flera intressanta insektarter af särskilda 

 ordningar förekomma på dylika lokaler. 



Forstmästare A. W. Granit förevisade en abnormt ut- 

 vecklad tallkottegyttring. inlemnad till forstmästare E. Nylanders 

 fröklängningsanstalt i Mäntyharju. Gyttringen, som bestod af 

 36 kottar, sträckte sig från öfversta kvistkransen 12 cm nedåt, 

 fullständigt täckande den 1.6—1.2 cm tjocka stammen. De läng- 

 sta kotteskaften voro 1.2 — 1.7 cm långa och jämförelsevis grofva. 

 Kottefjällen företedde en högst ojämn yta, hvilket enligt hr Ny- 

 landers rön alltid skall vara fallet med kottar af yngre träd. 

 Fem uttagna mindre kottar hade klängts af hr Nyländer, som 

 äfven undersökt fröens grobarhet, hvilken befunnits vara nor- 



