Årsmötet den 13 maj 1900. 145 



dem har hvarje på sitt område sökt fylla sin uppgift bland de 

 internationella vetenskapliga förposterna och därmed också häfda 

 vårt lands och vårt folks vid seklets början erhållna plats. Att 

 samfundens sträfvan icke varit fruktlös kunna vi med glädje 

 konstatera särskildt nu, då hvarje dag bringar oss tecken af 

 den bildade verldens deltagande för Finlands öde, och då många 

 önskningar uttalats att detta fortfarande måtte få utvecklas i 

 samma riktning som förut. Så vidt det gäller vetenskaplig forsk- 

 ning kunna vi uti dessa välönskningar läsa mellan raderna ett 

 erkännande att Finlands bidrag tillerkännes ett bestående värde, 

 och att ett ingående studium af det egna landet är ett väsent- 

 ligt stöd för allmän forskning. Medvetandet af ett sådant er- 

 kännande skall åter å vår sida alstra en allt tydligare förnim- 

 melse af att forskningen är hos oss rotfast, och i samma mån 

 att förpliktelserna också städse skola ökas. 



En särskild tillfredsställelse uti arbetet ligger däruti att 

 man äfven här hemma erkänner de vetenskapliga samfunden 

 såsom organ verkande för hela vårt lands anseende. Icke skulle 

 väl eljes landets ständer och styrelse vidtagit åtgärder att åt 

 dessa samfund bygga detta hus, hvari flertalet sällskap sedan 

 förlidna höst sammanträda. Här hafva vi nu eget tak öfver 

 hufvudet under våra sammankomster, här hafva vi plats för 

 våra bibliotek och våra lager af publikationer, och här ha de 

 enskilda samfunden en yttre anledning att också inbördes träda 

 i en fruktbringande vexelverkan. Kort sagdt, hemtrefnaden bör 

 bli en ny anledning till arbete, och den gemensamma delega- 

 tionen, hvari Sällskapet jämväl har representanter, bör bli or- 

 ganet för samverkan i en eller annan form. Stenmurarna, som 

 det flyende seklets slut rest åt samfunden, äro ej blott inseglet 

 på att forskningen här blifvit stadigt rotfast, utan de innebära 

 tillika en uppfordran att den växande plantan i det stundande 

 seklet må alstra riklig frukt. På vårt Sällskaps sista årsmöte 

 under nittonde seklet må vi därför uttala förhoppningen, att 

 det tjugonde seklets årsöfversigter skola i ständigt stigande skala 

 förteckna en förkofran af det ve'tenskapliga lifvet öfver hufvud i 



vårt fädernesland. 



10 



