Årsmötet den 13 maj 1900. 149 



dade på noggrann kännedom af Karelen. Äfven han samlade 

 fanerogamer och mossor, och på zoologins område ha vi att 

 tacka honom för ett antal fynd af mollusker äfvensom för se- 

 rier af fenologiska anteckningar; fågelfaunan iakttog han gerna, 

 och en del notiser därom ingå uti 15:de häftet af Sällskapets 

 Meddelanden. 



Den yngste af de aflidne inhemska ledamöterna var do- 

 centen d:r Ragnar Hult. Då han som bekant under sina 

 första botaniska studier vid universitetet åtnjutit ledning af 

 professor J. P. Norrlin, har jag vändt mig till denne med 

 anhållan om en skildring af den bortgångnes lif och verksam- 

 het; med vänligt tillmötesgående af denna önskan har följande 

 inlägg lemnats mig för årsberättelsen. 



»Den 25 sistlidne september afled d:r Ragnar Hult, en 

 af våra mest verksamma och framgångsrika arbetare i Floras 

 tjenst under sistförflutna kvartsekel. 



Hult föddes den 4 mars 1857 å Fiskars bruk i Pojo soc- 

 ken. Fadern var ingeniör, hemma från Sverige, modern af finsk 

 börd. Efter genomgången kurs vid härvarande svenska nor- 

 mallyceum aflade Hult studentexamen 1875. 



I skolan visade den pigge gossen lifligt intresse för växt- 

 verlden och gjorde tillsammans med sin jämnårige kamrat J. 

 Tikkanen ströftåg bl. a. i Lojo-trakten och sommaren 1875 

 på Åland, därunder växter flitigt insamlades. 



Hösten 1875 invaldes Hult till medlem af Societas pro 

 Fauna & Flora fennica och erhöll redan följande år af Säll- 

 skapet understöd för en botanisk resa till sydöstra Savolaks. 

 Arbetet utfördes med den framgång att Hult år 1877, således en- 

 dast 20-årig, af Sällskapet uppdrogs att tillsammans med magister 

 A. Hj. Hjelt i botaniskt afseende undersöka de nordligaste trak- 

 terna af norra Österbotten och angränsande delar af Kemi Lapp- 

 mark. Exkursionen utsträcktes från Aavasaksa ända upp till 

 Pallastunturi och blef af största betydelse för Hults framtida 

 utbildning. Lapplands vida bygder voro särdeles egnade att 

 vidga synkretsen. Han fick här göra bekantskap med ohka 

 växtregioner och i dessa torftiga och enformiga, men ännu ur- 



