Årsmötet den 13 maj 1900. 153 



jämte det han med synnerlig lätthet nedskref sina tankar. Fliilt 

 ägde dessutom förmåga af ett klart, ledigt och liffullt föredrag 

 och samlade kring sig en skara intresserade åhörare. Genom 

 sina hängifna sträfvanden förvärfvade han sig många gynnare 

 äfvensom talrika beundrare och vänner, särdeles bland de unga. 



Trots sin nitiska verksamhet var Hult tvungen att länge 

 nog åtnöja sig med en i ekonomiskt afseende anspråkslös ställ- 

 ning vid Universitetet, och Hults vänner dolde icke det han ej 

 rönt den uppmuntran, hans förtjenster bordt medföra, och äf- 

 ven hos »Sällskapet för Finlands Geografi», som nog snabbt 

 lyckades arbeta sig till en jämförelsevis framskjuten plats bland 

 våra föreningar, ansåg man sig kunna spåra bristande tillmötes- 

 gående gentemot honom. 



Det lämpar sig icke att i dessa korta minnesord söka ut- 

 reda huruvida eller i hvad mån dessa förebråelser varit befo- 

 gade; endast några omständigheter till saklägets belysande må 

 här bringas i erinran, enär nämnda tillvitelser af en minnes- 

 tecknare blifvit nyligen upprepade och äfven i tryck offentlig- 

 gjorda. Om Hults tidigare, i det föregående antydda, relationer 

 till Sällskapet för Finlands Geografi finnas allaredan i »Fennia» 

 sakenliga upplysningar meddelade och likaledes äro därstädes 

 motiven bekantgjorda hvarför Hults sträfvan att sedermera åstad- 

 komma en förening af de båda geografiska samfunden fullstän- 

 digt strandade (Fennia 5, n:o 1, sid, 49—53). Vidkommande åter 

 Universitetet bör ej förbises att vid fysisk-matematiska sektionen 

 ännu för några år tillbaka kvarstodo flere äldre, förtjänstfulla 

 docenter, hvilka äfven gjort sig förtjenta af befordran. I öfrigt 

 må här antydningsvis framhållas, att den framstående betydelse, 

 som allmänheten och forskare icke minst i utlandet tilldelade 

 Hults vetenskapliga forskningar och arbeten, ej i lika hög grad 

 tillerkändes dem af flere bland våra egna fackmän, hvilka icke 

 alltid kunde rätt förlika sig med de vidtgående slutsatser, som 

 författaren på grund af sitt liffulla lynne och långtsyftande sträf- 

 vanden nog ofta lockades att deducera ur alltför fåtaliga fakta 

 eller med ledning af ofullständiga, stundom rätt flyktiga obser- 

 vationer. 



