Årsmötet den 13 maj 1900. 177 



Onegan vartta alaspäin kulkiessa alkaa maa tåas muuttua 

 mäkiseksi heti Navolokin kylan pohjoispuolella. Joen uoma 

 kapenee, sen kulku muuttuu väkevästi virtaavaksi, paikoin koski- 

 seksikin, törmät kohoovat kohoomistaan. Korkeimmillaan övat 

 ne Markofskajan kylässä (n. 30 ä 35 metriä). Puolen penikul- 

 man matkälla Kirilovan kylan eteläpuolella muodostaa törmän 

 joen kumpaisellakin rannalla korkea, pystysuora, valkoinen tai 

 heikosti punertava (devoninen) kalkkikallioseinä. Maa on Kiri- 

 lovasta edelleen mäkistä aina Jarnemin kylään asti. Sen mäki- 

 syyttä lisäävät vielä lukuisat pienet lisäjoki- ja kevätpurouomat, 

 jotka övat syvälle uurtnneita. — Maaperä on etupäässä saven 

 ja hiekan sekoitusta, mutta on kaikkialla mitä kalkkirikkainta. 

 Kylät övat harvassa ja pellot sekä niityt pienet. Metsät övat 

 säilyneet verrattain hyvin. Ne övat melkein yksinomaan ko- 

 meita, lehtikuusen sekaisia kiuisimetsiä. Laaksokohdissa on 

 mitä rehevimpiä lehtoja ja lehtimetsiä. Suurempia soita ei 

 löydy. 



Jarnemin kylan luona muuttuu luonto kerrassaan toiseksi. 

 Saavumme tulvaniittyjen alueelle. Jokilaakso muuttuu aivan 

 lakeaksi tasangoksi. Virran uoma levenee, sen kulku muuttuu 

 hitaaramaksi, rantatörmät matalammiksi. Keväällä tulvehtii 

 Onega vahvasti saattaen koko ympäristön, paikotellen monia 

 kilometrejä laajalti kummallakin puolella tulvaveden peittoon. 

 Koko tämä keväällä tulvan vallassa oleva osa on yhtämittai- 

 sena niittynä. Niittyin takana löytyy eteläosassa tulvaniitty- 

 aluetta mäkiä, jotka tavallaan muodostavat toisen taaemman 

 (kevätvesi-)rantatörmän. Näillä sekä myös itse niityillä olevilla 

 kohopaikoilla sijaitsevat kylät pienine peltoineen. Jos tåas niit- 

 tyjen perällä ei ole mäkiä, muodostaa metsän reunan tavalli- 

 sesti korpi tai viita, joiden takana on asumattomia erämaita. 



Niittyaluetta jatkuu muuttumattomana Porogille asti. Mai- 

 nitun kylan luona loppuvat tulvaniityt. Maa muuttuu tåas mäki- 

 seksi, muistuttaen tavallaan Kolodoseron tienoita. Täälläkin on 

 joukko kauniita järviä, lampia ja allikoita. Maa on kuitenkin 

 vähemmän kalkkista, enimmäkseen hienoa hiekkaa. Kasken 

 polttoa on harjoitettu verrattain vähän, joten metsät övat suu- 



12 



