70 Sahlberg, En ny aberration af Argjnnis. 7. XI. 1908. 



endast innanför utkanten med 7 i båge ställda, otydligt be- 

 gränsade, rödgula fläckar, af hvilka de närmast framkanten 

 belägna äro mera utdragna mot vingbasen. På undre sidan 

 äro framvingarna rödgula, men i spetsen ganska bredt hvitak- 

 tiga, de normala svarta teckningarna små, mera rundade och 

 otydligt begränsade. De bakre vingarna på undre sidan helt 

 och hållet silfverhvita, med tydliga brunsvarta linjer längs rib- 

 borna, men utan spår till tvärband eller fläck i diskfältet. På 

 bakvingarnas undre sida är således albinismen, på deras öfre 

 sida melanismen mer utpräglad än hos någon hittills beskrifven 

 form. Såsom hos alla former af A. aphirape är diskfältets 

 tvärribba på bakvingarna rät och ställd så sned t, att den ut- 

 dragen skulle falla tydligt utanför ribban 2. 



Sedan min ofvannämnda uppsats utkom, har kännedomen 

 om färgvarieteterna af A. aphirape gjort ett väsentligt framsteg. 

 I Entomologisk Tidskrift, utgifven af entomologiska föreningen 

 i Stockholm, 1894, p. 179, har herr J. Meves publicerat en syn- 

 nerligen förtjänstfull afhandling under titeln „Veränderlichkeit 

 des Argynnis aphirape Hiibn. var. ossianus Hbst". Författa- 

 ren har lyckats förskaffa sig ett mycket stort antal exemplar 

 af denna fjäril, insamlade i skilda delar af Sverige, hufvudsak- 

 iigast i Norrland, och däribland omkr. 60, som så afvika från 

 den normala formen, att de kunna betraktas såsom aberratio- 

 ner. Genom jämförelser och sammanställningar af dessa har 

 han ådagalagt, att färgen på såväl öfre som undre sidan af 

 fram- och bakvingar kan i hög grad variera såväl med af- 

 seende å de svarta fläckarnas utbredning som själfva grund- 

 färgens och fläckarnas intensitet och nyanser, men att så mång- 

 faldiga kombinationer i detta afseende förekomma, att sällan 

 tvenne exemplar äro så lika, att de kunna sammanföras. Så- 

 lunda finnas exemplar, där färgen på en vinges öfver- och 

 undersida afviker från grundformens i olika riktning, andra 

 åter, där albinism eller melanism är rådande öfver hela vingen. 

 För att ej behöfva uppställa och benämna sådana aberrationer 

 i oändlighet föreslår förf., att man borde taga i betraktande 

 endast den af dessa vingytor, som mest afviker från hufvud- 

 formen i afseende å färgen, och beskrifva den såsom karaktär 

 för en aberration, till hvilken borde föras alla exemplar, som 



