KM Collin, E. paucistamineus v. Drouetii t', stagualis. 5. XII. 1908. 



färgen ljusgrön. Vid torkning blir den dock på pressade 

 exemplar djupt fåradt kantig och något brun. Sänkbladens 

 bladflikar äro i spetsen försedda med korta, hvita hår, såsom 

 oftast är fallet hos R. paucistamineus samt stundom äfven hos 

 R. peltatus. Såsom kändt uppträder R. j^aucistamineus i Skan- 

 dinavien under 3 olika varieteter, nämligen var. a typicus 

 Lindb. fil., var. (i Drouetii F. Schultz samt var. y eradicatus 

 Laest., af hvilka den förstnämnda, var. a typicus, inom Skan- 

 dinavien blifvit funnen endast i södra och mellersta Sverige 

 ända till Uppland och Helsingland samt på Åland. Till denna 

 varietet hänföras, såsom endast af rent tillfälliga betingelser 

 förorsakade, underordnade former, såväl f. diversifolius Schr&nk 

 som f. divaricatus Schrank, af hvilka den förra har flytblad, 

 den senare däremot saknar d\ r lika. Återstår att klargöra, till 

 hvilken af R. paucistaminei verkliga hufvud-varieteter den 

 ifrågavarande Ranuneulus-iormen hör. 



Med var. a typicus Lindb. fil. öfverensstämmer den ofvan- 

 nämnda Ranuncidus-forraen däruti, att växten i hela sin öfre 

 del är tämligen starkt och tydligt hårig, i synnerhet å skaft- 

 slidorna. Hårigheten på blomskaften är dock ringa och består 

 af glesa, tilltryckta hår. Ifrån denna var. a typicus skiljer sig 

 nämnda form genom något spädare växt, längre (3,7 — 7 cm 

 långa) blomskaft samt genom att sänkbladens flikar vid upp- 

 tagning ur vattnet falla samman till ett pensellikt organ, 

 som afsmalnar mot spetsen, medan däremot var. a typicus är 

 af något gröfre växt och endast har 2 — t cm långa blomskaft, 

 hvarjämte sänkbladens flikar hos denna sistnämnda varietet 

 äro föga eller icke sammanfallande. Anmärkas bör likväl, att 

 hos växten från Savijärvi de öfversta sänkbladens flikar äro 

 något styfvare än de öfriga sänkbladens samt vid upptagning 

 ur vattnet betydligt trögare falla samman. Hvad i öfrigt 

 beträffar blomskaften hos växten från Savijärvi, så äro de, 

 såsom hos alla arter af undersläktet Batrachium, motsatta bla- 

 den samt, såsom hos de flesta arter af samma undersläkte, upp- 

 svällda och förtjockade, så att de äro betydligt tjockare än 

 själfva stjälken. Hos den nämnda formen äro de alltid betyd- 

 ligt längre än sänkbladen och hos den lefvande växten, medan 

 den ännu växer i sitt rätta element, alltid raka och lodrätt 



