188 Brenner, Amanuensen H. Lindbergs Taraxaeum-forklaringar. 6. III. 1909. 



righeten emellan å ena sidan T. laevigatum (Willd.) med varr. 

 eornirjerum Aschers. och reflexum Brenn. och å andra sidan T. 

 marginatum Dahlst. 



Etter afslutandet af förestående granskning har jag haft 

 tillfälle att i korrektur erhålla kännedom af innehållet i aman. 

 Lindbergs ofvan nämnda „Förklaring" och funnit det bestå 

 af en mängd namnändringar och kategoriska påståenden utan 

 tecken till bevis eller motivering och utan ringaste hänsyn till 

 de beskrifningar af mina Tar axacum- former eller den utred- 

 ning i ämnet jag på särskilda tider publicerat. Det kan na- 

 turligtvis icke falla mig in att fästa något vidare afseende vid 

 denna värdelösa uppräkning af namn på namn, då jag redan 

 i detalj genomgått de ändringar mina bestämningar varit un- 

 derkastade och därom under iakttagande af nödig motivering 

 uttalat mig. Endast några omständigheter tror jag mig hafva 

 skäl att i anledning af särskilda påståenden i denna förkla- 

 ring" framhålla. 



Amanuensen Lindberg anför såsom ett för identifierin- 

 gen af mina Taraxaca menligt förhållande det, att „ett myc- 

 ket stort antal däraf är insamladt under juli, augusti, septem- 

 ber och oktober månader, således just under en tid af året, då 

 Taraxacu w- formerna äro nästan omöjliga att bestämma, ifall 

 man ej själf varit i tillfälle att iakttaga dem under utvecklin- 

 gens gång ute i naturen", att de „oftast äro illa valda" och 

 illa konserverade. I detta klander inneligger, att han ej kuu- 

 nat tänka sig den fioristiska forskningen annorlunda än som 

 ett utväljande af vissa lätt igenkännbara, typiska och för ett 

 vackert herbarium tjänliga exemplar. Nu råkar det emellertid 

 vara fallet, att det finnes personer, som, utan att klandra eller 

 förneka nyttan af en sådan verksamhet, såsom ett mål för sitt 

 arbete ställt utforskandet af allt hvad naturen i ett visst hän- 

 seende har att bjuda på, icke allenast de typiska, expositions- 

 mässiga, väl utvecklade, vackra och lätt igenkännbara alstren, 

 utan äfven annat, som det kunde tyckas, mindre väl lyckadt 

 eller felaktigt resultat af lifvet i naturen, och därför icke för- 

 akta någonting af det naturen har att bjuda på. Då måste 



